Номер провадження: 22-ц/813/5146/23 
Справа № 509/5522/22
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Приходько Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2023                                                                         м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Приходько Л. А.
суддів:                Бездрабко В. О.
                       Кутурланової О. В.
Секретар                Виходець А. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідач - ОСОБА_4 ,
відповідач - ОСОБА_5 ,
відповідач - Державний реєстратор виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Хорошуна Вадима Миколайовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката Носкіної Ірини Миколаївни на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 січня 2023 року у складі головуючого судді Кочко В.К.,
встановив:
26 грудня 2022 року ОСОБА_1 діючи в своїх інтересах та в інтересах своїх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Державного реєстратора виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Хорошуна В.М. про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та витребування майна з незаконного володіння.
16 січня 2023 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Клименко С.Ю., звернувся суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом заборони органу реєстрації місця проживання Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, а також іншим суб`єктам реєстрації місця проживання здійснювати зняття з реєстрації місця проживання громадянки ОСОБА_1 та її дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час розгляду даної справи.
Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову представник позивача зазначив, що позовні вимоги направлені на забезпечення захисту майнових та немайнових прав позивача на нерухоме майно, шляхом витребування його у відповідачів та усунення перешкод у вільному користуванні та володінні ним. Посилаючись на те, що фактично позивачі намагаються відновити свої права на безперешкодне володіння майном в тому числі й забезпечити захист на реєстрацію свого місця проживання у спірному будинку, а у разі задоволення позовних вимог та поновлення прав позивачів значно ускладнитися, оскільки до цього часу спірне нерухоме майно може бути передане іншим особам, що унеможливить виконання рішення суду.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 січня 2023 року заяву про забезпечення позову задоволено. 
Заборонено органу реєстрації місця проживання Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, а також іншим суб`єктам реєстрації місця проживання здійснювати зняття з реєстрації місця проживання громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час розгляду даної справи.
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а застосування саме такого виду забезпечення позову є співмірним заявленим вимогам та фактично реалізує мету його застосування.
В апеляційній скарзі адвокат Носкіна І.М. діючи від імені ОСОБА_4 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначила, що в заяві про забезпечення позову відсутні докази які б підтверджували наявність ризиків невиконання або ускладнення виконання рішення суду у цій справі, а заява про забезпечення позову ґрунтується лише на особистих припущеннях позивача.
Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.
В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_4 - адвокат Носкіна І.М. апеляційну скаргу підтримала за обставинами викладеними у скарзі, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову.
Позивач, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. 02 травня 2023 року подала заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що з матеріалами справи ознайомилась лише 01 травня 2023 року, звернулась за правовою допомогою адвоката, проте однієї доби для написання заперечень на апеляційну скаргу замало. 
Інші учасники справи будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, причини своєї неявки суду не повідомили.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Отже, зі змісту вказаної норми права вбачається, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що справа призначалась до розгляду апеляційним судом на 18 квітня 2023 року та на 02 травня 2023 року. Позивачка, ОСОБА_1 належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте обидна рази не з`явилась в судове засідання надавши заяви про відкладення розгляду справи. У заяві від 17 квітня 2023 року посилалась на те, що у зв`язку із Великоднем перебуває у родичів за межами Одеської області. Договір із своїм адвокатом розірвала та має намір укласти новий договір про надання правової допомоги з іншим адвокатом.
18 квітня 2023 року надійшла заява адвоката Орлик Л.А., яка посилаючись на те, що до представництва інтересів ОСОБА_1 у справі вона залучена лише 15 квітня 2023 року, а тому вона не мала можливості раніше ознайомитися з матеріалами справи для надання ефективної правої допомоги, просила розгляд справи відкласти. Крім того вказувала на неможливість явки до суду через її захворювання.
Визнавши причини неявки позивача в судове засідання поважними колегія суддів відклала розгляд справи на 02 травня 2023 року.
02 травня 2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи із посиланням на те, що з матеріалами справи вона ознайомилась лише 01 травня 2023 року та звернулась за правовою допомогою адвоката, проте однієї доби для написання заперечень на апеляційну скаргу замало. 
В цей же день надійшла заява адвоката Орлик Л.А. про припинення її повноважень із представництва інтересів ОСОБА_1 , у зв`язку із розірванням договору про надання правової (правничої) допомоги.
З огляду на проміжок часу між призначеними судовими засіданнями, який був достатнім для ознайомлення позивача з матеріалами справи та вирішення питання щодо отримання правової (правничої) допомоги, колегія суддів дійшла висновку, що причини, зазначені позивачем у заяві від 02 травня 2023 року про відкладення розгляду справи не можна визнати поважними.
З огляду на вказане та враховуючи передбачені чинним процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.
Відповідно до частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як вбачається зі змісту позовної заяви предметом даного спору є правомірність реєстрації права власності на підставі іпотечного договору №1420 від 11 квітня 2017 року, зокрема, на житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та, як наслідок, витребування вказаного майна з володіння відповідача.
Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову представник позивача вказував на те, що позовні вимоги направлені на забезпечення захисту майнових та немайнових прав позивача на нерухоме майно, шляхом витребування його у відповідачів та усунення перешкод у вільному користуванні та володінні ним. Посилаючись на те, що фактично позивачі намагаються відновити свої права на безперешкодне володіння майном в тому числі й забезпечити захист на реєстрацію свого місця проживання у спірному будинку, а у разі задоволення позовних вимог та поновлення прав позивачів значно ускладнитися, оскільки до цього часу спірне нерухоме майно може бути передане іншим особам, що унеможливить виконання рішення суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.
Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Таким чином, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає, що суд оцінює співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».
Виходячи зі змісту статей 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
З матеріалів справи вбачається, зокрема із змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів, а також із змісту заявлених у грудні 2022 року позовних вимог, що між сторонами виник спір з приводу правомірності реєстрації права власності на підставі іпотечного договору №1420 від 11 квітня 2017 року, у тому числі і на житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 . Позивач, оспорюючи майнові права відповідача на спірне нерухоме майно, також просить витребувати його у відповідача.
З огляду на викладені обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги, її звернення до суду направлено на відновлення порушеного, на її думку, права власності на нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, шляхом витребування його із володіння ОСОБА_4 .
Жодних позовних вимог з приводу користування спірним житловим будинком позивачем у даній справі не заявлялось.
Враховуючи зазначене, колегія суддів не погоджується з висновком щодо наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення позову, як заборони органу реєстрації місця проживання Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, а також іншим суб`єктам реєстрації місця проживання здійснювати зняття з реєстрації місця проживання громадянки ОСОБА_1 та її дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , на час розгляду даної справи.
Обираючи вказаний вид забезпечення позову суд першої інстанції не врахував, що сам по собі факт переходу права власності на житловий будинок до іншої особи не є безумовною підставою для позбавлення права на житло колишнього власника цього нерухомого майна та/або членів його сім`ї. Право користування позивачем та членами її сім`ї, неповнолітніми дітьми, і, як наслідок, реєстрація їх місця проживання у спірному житловому будинку не є предметом даного спору.
Крім того, обраний позивачем спосіб забезпечення позову ні яким чином не впливає на можливість реального та ефективного виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача.
Жодних відомостей щодо існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам позивача на користування спірним житловим будинком до ухвалення рішення матеріали справи не містять.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для забезпечення позову у заявлений спосіб і з заявлених підстав.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у застосуванні вказаного заходу забезпечення позову. 
Керуючись статтями 365, 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Носкіної Ірини Миколаївни задовольнити.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 січня 2023 року скасувати.
Відмовити адвокату Клименку Станіславу Юрійовичу діючому від імені ОСОБА_1 , у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 08 травня 2023 року

Головуючий                                                                        Л. А. Приходько 

Судді                                                                                В. О . Бездрабко

                                                                               О. В. Кутурланова