Номер провадження: 22-ц/813/5480/23 
Справа № 522/3189/20
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя — Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді – Назарова М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Пінькової К.Ю.,
учасники справи:
позивач —   Об`єднання власників багатоквартирного будинку «Мукачевський»
відповідач  —  ОСОБА_1 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , який представляє інтереси Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Мукачевський” на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2023 року, ухвалене у складі судді Абухіна Р.Д., у приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом Об`єднання власників багатоквартирного будинку «Мукачевський» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору , -
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визнання Договору про пайову участь у будівництві житлового будинку від 20.08.2003 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ГАЛІ» в особі директора Галицького Олександра Михайловича, на підставі якого було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення оздоровчо-профілактичного комплексу, загальною площею 348 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1327262951101, номер запису про право власності №21878118) – недійсним з дня його укладання.
Мотивує вимоги тим, що підставами для визнання недійсним Договору про пайову участь у будівництві житлового будинку від 20.08.2003 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ГАЛІ» в особі директора Галицького Олександра Михайловича є: 11.02.2017року відповідач оформила право власності на плавательний басейн; ТОВ «ГАЛІ» було передано «нежитлові приміщення оздоровчо-профілактичного комплексу» по Акту приймання-передачі житлового комплексу на баланс ОСББ «Мукачевський» 22.06.2005 року; на момент укладання договору Відповідач була неповнолітньою особою, а нотаріально засвідчена згода батьків на укладання договору – відсутня. З 22.06.2005 року приміщення утримується за рахунок всіх співвласників.

Короткий зміст рішення суду
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2023 року у задоволені позову Об`єднання власників багатоквартирного будинку «Мукачевський» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору відмовлено. 
Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. Порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими. При таких обставинах, суд першої інстанції вважав відсутніми підстави для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вказаним рішенням суду, адвокат Крижевський А.С., 26 березня 2023 року звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просив скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2023 року по справі № 522/3189/20, і ухвалити нове рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що позивач - Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мукачевський» - є балансоутримувачем, утримує багатоквартирний житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий комплекс (активи житлового будинку), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , переданий з балансу ТОВ «Галі» на баланс Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мукачевський» згідно Акту приймання-передачі житлового комплексу від «22» червня 2005 р. (копія акту є у матеріалах справи, а.с. 10-14). Відповідно до п. 1, 2 розділу І статуту Позивача (копія статуту є у матеріалах справи) Об?єднання створено власниками квартир та нежитлових приміщень відповідно до Закону України «Про об?єднання співвласників багатоквартирного будинку», діє відповідно до Закону України «Про об?єднання співвласників багатоквартирного будинку», чинного законодавства України та Статуту; завданням Об?єднання є, крім іншого, забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території (п. 2 розділу II статуту Позивача). Як вбачається із положень ст. 4 Закону України «Про об?єднання співвласників багатоквартирного будинку» об?єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками; об?єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про об?єднання співвласників багатоквартирного будинку» об?єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Крім того, об?єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання іхніх обов?язків (ч. 1 ст. 4 Закону), а основна діяльність об?єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов?язань, пов?язаних з діяльністю об?єднання (ч. 4 ст. 4 Закону). Згідно до норм чинного законодавства України, - Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мукачевський» - є особою, що уповноважена співвласниками житлових й нежитлових приміщень будинку на захист їх прав та інтересів. Тобто Позивач як юридична особа, яка є балансоутримувачем багатоквартирного будинку, що розташований: АДРЕСА_1 , здійснює його утримання, та об?єднує співвласників зазначеного багатоквартирного будинку у: -??реалізації їх прав та інтересів, недопущення їх порушень;- ??забезпеченні дотримання співвласниками вимог чинного законодавства України; щодо питань, пов?язаних, крім іншого, із володінням та користуванням спільним майном співвласників, належним утриманням багатоквартирного будинку. 
З врахуванням положень ст. 382 ЦК України, правових позицій, що висловлені Верховним Судом у постанові від «08» квітня 2020 р. у справі №915/1096/18, від «18» липня 2018 р. у справі № 916/2069/17, від «22» листопада 2018 р. у справі № 904/1040/18, від «15» травня 2019 р. у справі № 906/1169/17, від «06» серпня 2019 р. у справі № 914/843/17, рішення Конституційного Суду України від «02» березня 2004 р. № 4-рп/2004, справа № 1-2/2004 - Відповідач, укладаючи із ТОВ «ГАЛІ» «20» серпня 2003 р. договір про пайову участь в будівництві житлового будинку (а.с. 158), акт приймання-передачі нежитлових приміщень оздоровчо-профілактичного комплексу (а.с. 159), порушила обов?явкові до застосування норми ЦК України щодо права спільної сумісної власності власників квартир й нежитлових приміщень багатоквартирного будинку на приміщення загального користування, у тому числі - на допоміжні приміщення. Позивач хоче звернути увагу Суду на те, що згідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язок, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Відзив на апеляційну скаргу
Не погодившись з доводами апеляційної скарги, відповідач звернулась з відзивом , відповідно до якого просила залишити залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу скаргу відповідач зазначала, що право власності ОСОБА_1 на вищезазначене майно: нежитлове примішення оздоровчо-профілактичного комплексу, підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацією права власності від 15.08.2017 року, виданого державним реєстратором: Оперчук Іриною Михайлівною, Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області». Державним реєстратором - Оперчук І.М., було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення оздоровчо-профілактичного комплексу, номер запису в реєстрі:21878118, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 1327262951101, за ОСОБА_1 на підставі наступних документів: акт приймання-передачі нерухомого майна, виданого 20.10.2005 року ТОВ «ГАЛІ»; технічний паспорт від 07.07.2017 року: договір про дольову участь від 20.08.2003 року, виданого ТОВ «ГАЛІ». Відповідач є добросовісним набувачем і на законних підставах набула право власності на нежитлове приміщення оздоровчо-профілактичного комплексу, загальною площею: 348 кв.м., яке знаходиться в АДРЕСА_2 . 20.08.2003 року між ТОВ «ГАЛІ» (замовник) та ОСОБА_1 , (пайовик) було укладено Договір про пайову участь в будівництві житлового будинку. На виконання вимог вищенаведеного Договору, ОСОБА_1 , було здійснено оплату вартості «нежитлових приміщень оздоровчо-профілактичного комплексу» в повному обсязі, що підтверджується довідкою виданої 20.10.2005 року ТОВ «ГАЛІ» за об/н. 20.10.2005 року, на виконання умов Договору про дольову участь в будівництві житлового будинку від 20.08.2003 року, ТОВ «ГАЛІ» було передано, а гр. ОСОБА_1 прийнято «нежитлових приміщень оздоровчо-профілактичного комплексу», яке розташоване на Мукачівському провулку, що підтверджується Актом приймання-передачі нежитлових приміщень оздоровчо-профілактичного комплексу. Право власності за відповідачем, на нежитлові приміщення оздоровчо-профілактичного комплексу, було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.08.2017 року, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речових прав від 15.08.2017 року, номер витягу:94586499. Оскаржуваний договір знаходився у батька Відповідача - ОСОБА_3 , одного з засновників ТОВ «ГАЛІ», в подальшому директором товариства. У зв?язку з тим, що вони не спілкувалися, Відповідач не мала можливості зареєструвати право власності на «нежитлові приміщення оздоровчо-профілактичного комплексу» на підставі Договору про дольову участь в будівниитві житлового будинку від 20.08.2003 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько Відповідача - ОСОБА_3 , помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 16.04.2020 року, серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції. Після смерті батька, в його документах Відповідач знайшла оскаржуваний договір, тому лише у 2017 році зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на об?єкт нерухомого майна: «нежитлові приміщення оздоровчо-профілактичного комплексу» на підставі Договору про дольову участь в будівництві житлового будинку від 20.08.2003 року, Акту приймання-передачі нерухомого майна від 20.10.2005 року, технічного паспорту від 07.07.2017 року. Укладаючи цей договір та підписуючи його, сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема визначили умови, після виконання яких сторони підписують акт приймання-передачі, яким підтверджують факт повного виконання договору (п. 2.4. Договору). Зобов?язання за вишевказаним договором зі сплати пайових внесків виконано у повному обсязі, що підтверджується Актом приймання-передачі нежитлових приміщень оздоровчо-профілактичного комплексу від 20.10.2005 року, складеним та підписаним сторонами договору. Договір пайової участі - це договір (документ, правочин), що регламентує та регулює умови і порядок передачі частини об?єкта від забудовника інвестору в обмін на внесений пай. В позовній заяві, позивачем було також вказано, що підставами для визнания недійсним договору про пайову участь у будівництві житлового будинку від 20.08.2003 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ГАЛ» в особі директора Галицького Олександра Михаиловича є: в??ідповідач оформила право власності на місця загального користування багатоквартирного будинку; ???ТОВ «ГАЛІ» було передано «нежитлові приміщення оздоровчо-профілактичного комплексу» по Акту приимання-перебач житлового комплексу на баланс ОСББ “Мукачевський” 22.06.2005 року: на момент укладання договору Відповідач була неповнолітньою особою, а нотаріально засвідчена згода батьків на укладання договору — відсутня. Звертали увагу суду, що позивачем не доведено належними допустимими доказами наявності передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, виходячи з наступного: «нежитлові приміщення оздоровчо-профілактичного комплексу» - не є місцем загального користування, а є нежитловим приміщенням, яке знаходиться у власності Відповідача, як одного із співвласників багатоквартирного будинку. В Законі України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», в статті першій передбачено, що: допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об?єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об?єктом нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку. ТОВ «ГАЛІ» не мало право передавати на баланс Позивачу «нежитлові приміщення оздоровчо-профілактичного комплексу», загальною площею: 348 кв.м., яке знаходиться в АДРЕСА_2 . Оскільки, у відповідача - ОСОБА_1 було майнове права, як пайового учасника в будівництві нежитлових приміщень оздоровчо-профілактичного комплексу, передбачене Договором про пайову участь у будівництві житлового будинку від 20.08.2003 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ГАЛІ» в особі директора Галицького Олександра Михайловича. Майном як особливим об?єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов?язки (частина перша статті 190 ЦК України). Надані позивачем копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), видаткові накладні не є належними та допустимими доказами для підтвердження здійснення оплати за утримання нежитлових приміщень оздоровчо-профілактичного комплексу. На момент укладання Договору про дольову участь в будівництві житлового будинку від 20.08.2003 року, Позивача - як Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мукачевський» не існувало. Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мукачевський» було зареєстровано 15.06.2005 року, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.01.2020 року за № 1006212451, наданого Позивачем разом з позовною заявою. Крім того, реєстрація Позивача, та взагалі організація та створення ОСББ «Мукачевський» для обслуговувания житлового комплексу « ОСОБА_4 », було здійснено за ініціативою ОСОБА_3 , який є батьком Відповідача та який фактично і керував ОСББ «Мукачевський». Усі оригінали документів, які були підставою для реєстрації права власності «нежитлові приміщення оздоровчо-профілактичного комплексу» за ОСОБА_1 , знаходилися у її батька - ОСОБА_3 , одного з засновників ТОВ «ГАЛІ», в подальшому директором товариства. У зв?язку з тим, що вони не спілкувалися, Відповідача не мала можливості зареєструвати право власності на «нежитлове офісне приміщення першого поверху» на підставі Договору про дольову участь в будівництві житлового будинку від 20.08.2003 року. На момент укладання оскаржуваного договору, Відповідачу було 16 років, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 виданого 11 серпня 2003 року Шевченківським ВМ Приморського РВУМВС України в Одеській області та копією свідоцтва про народження виданого 03.07.1998 року. Крім того, 08.04.2004 року Відповідач була зареєстрована як СПД. що підтверджується копісю Свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб?єкта підприємницької діяльності — фізичної особи. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнании судом недійсним. Неналежне виконання відповідачем своїх зобов?язань, щодо оплати за Договором про дольову участь в будівництві житлового будинку від 20.08.2003 року, є підставою для розірвання договору чи стягнення заборгованості. ТОВ «ГАЛІ» не зверталося до суду з вимогами стягнення заборгованості за оскаржуваним договором чи з вимогами про розірвання договору.

Явка сторін
Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду . Представник позивача судовою повісткою 1.05.2023 отримано, відповідачка через електронний кабінет. В судове засідання не з`явились , суду заяв про відкладення розгляду не надали, що не заважає слухати справу у їх відсутність.
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянув апеляційну скаргу та відзив на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанцій встановив, що ОСОБА_1 , є власником нерухомого майна: нежитлового приміщення оздоровчо-профілактичного комплексу, загальною площею: 348 кв.м., яке знаходиться в АДРЕСА_2 .
Право власності ОСОБА_1 на вищезазначене майно: нежитлове приміщення оздоровчо-профілактичного комплексу, підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацією права власності від 15.08.2017 року, виданого державним реєстратором: Оперчук Іриною Михайлівною, Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області».
Державним реєстратором – Оперчук І.М., було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення оздоровчо-профілактичного комплексу, номер запису в реєстрі:21878118, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1327262951101, за ОСОБА_1 на підставі наступних документів: акт приймання-передачі нерухомого майна, виданого 20.10.2005 року ТОВ «ГАЛІ»; технічний паспорт від 07.07.2017 року; договір про дольову участь від 20.08.2003 року, виданого ТОВ «ГАЛІ».
20.08.2003 року між ТОВ «ГАЛІ» (замовник) та ОСОБА_1 , (пайовик) було укладено Договір про пайову участь в будівництві житлового будинку.
Згідно умов якого, п. 1.1. предметом Договору є пайова участь в будівництві нежитлового приміщення оздоровчо-профілактичного комплексу загальною площею 349,1 кв.м., які складаються з: нежитлових приміщень «А» площею 40 кв.м., нежитлових приміщень «Б» площею 28 кв.м. і тераси загальною площею 281,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до п. 2.1. Договору, Замовник власними силами та залученими субпідрядними організаціями забезпечує будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Строк закінчення будівництва – вересень 2004 року (п. 2.2. Договору).
Згідно п. 2.4. Договору, Замовник зобов`язується передати Пайовику протягом 4 місяців після здачі будинку в експлуатацію, «нежитлові приміщення оздоровчо-профілактичного комплексу», зазначене в п. 1.1. цього Договору за актом приймання-передачі та акту держкомісії про прийняття житлового будинку в експлуатацію, який є підставою для оформлення права власності за умови повної оплати вартості «нежитлові приміщення оздоровчо-профілактичного комплексу» у відповідності до даного Договору.
Зі змісту п. 3.1. Договору вбачається, що вартість «нежитлових приміщень оздоровчо-профілактичного комплексу» складає 459120, 00 грн (чотириста п`ятдесят дев`ять тисяч сто двадцять гривень 00 копійок).
Пайовик сплачує вартість «нежитлових приміщень оздоровчо-профілактичного комплексу» в строк до 31 грудня 2003 року.
Пунктом 4.2 оскаржуваного Договору передбачено, що у випадку порушення Пайщиком умов п. 3.2. Договору більш ніж на 30 (тридцять) діб, Замовник має право розірвати даний договір та прийняти міри по залученню іншої особи до пайової участі в будівництві «нежитлових приміщень оздоровчо-профілактичного комплексу».
Договір вступає в силу з дати його підписання (дата, що вказана в Договорі) та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.5.7. Договору).
02 липня 2004 року державною технічною комісією, призначеною Приморською районною адміністрацією м. Одеси розпорядженням від 01.07.2004 року за №2027, було складено Акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до якого, державною технічною комісією, прийнято рішення про готовність об`єкту до вводу в експлуатацію.
07.12.2004 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було прийнято розпорядження за №4401 «Про затвердження акта державної технічної комісії по прийняттю до експлуатації закінченого будівництвом 4-секційного 9-поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями, підземним гаражем-стоянкою та артезіанською свердловиною по АДРЕСА_2 ».
Вищевказаним розпорядженням зазначено, що Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, розглянувши заяву ТОВ «ГАЛІ» за №162 від 08.11.2004 року, про затвердження акту державної технічної комісії по прийняттю до експлуатації закінченого будівництвом 4-секційного 9-поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями, підземним гаражем та артезіанською свердловиною по АДРЕСА_2 , представлений акт державної технічної комісії по прийняттю до експлуатації зазначеного об`єкту, керуючись ДБН А.3.1-94, п. 3.2.7 Положення про районну адміністрацію Одеської міської ради, та затверджено акт державної технічної комісії по прийняттю до експлуатації закінченого будівництвом 4-секційного 9-поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями, підземним гаражем та артезіанською свердловиною по АДРЕСА_2 .
На виконання вимог вищенаведеного Договору, ОСОБА_1 , було здійснено оплату вартості «нежитлових приміщень оздоровчо-профілактичного комплексу» в повному обсязі, що підтверджується довідкою виданої 20.10.2005 року ТОВ «ГАЛІ» за №б/н.
20.10.2005 року, на виконання умов Договору про дольову участь в будівництві житлового будинку від 20.08.2003 року, ТОВ «ГАЛІ» було передано, а гр. ОСОБА_1 прийнято «нежитлових приміщень оздоровчо-профілактичного комплексу», яке розташоване на Мукачівському провулку, що підтверджується Актом приймання-передачі нежитлових приміщень оздоровчо-профілактичного комплексу.
Право власності за відповідачем, на нежитлові приміщення оздоровчо-профілактичного комплексу, було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.08.2017 року, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речових прав від 15.08.2017 року, номер витягу:94586499.
Укладаючи цей договір та підписуючи його, сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема визначили умови, після виконання яких сторони підписують акт приймання-передачі, яким підтверджують факт повного виконання договору (п. 2.4. Договору).
Зобов`язання за вищевказаним договором зі сплати пайових внесків виконано у повному обсязі, що підтверджується Актом приймання-передачі нежитлових приміщень оздоровчо-профілактичного комплексу від 20.10.2005 року, складеним та підписаним сторонами договору.
На момент укладання оскаржуваного договору, Відповідачу було 16 років, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 виданого 11 серпня 2003 року Шевченківським ВМ Приморського РВУМВС України в Одеській області та копією свідоцтва про народження виданого 03.07.1998 року.
Крім того, 08.04.2004 року Відповідач була зареєстрована як СПД, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності – фізичної особи.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Судова юрисдикція – це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства – цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція – це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Відповідно до частин першої, другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи–підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Предметна і суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена у статті 20 ГПК України.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Господарського кодексу України (далі – ГК України) під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).
За змістом положень статті 167 ГК України корпоративні відносини – це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.
Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи.
За змістом положень статті 4, частини першої статті 20 та статті 167 ГК України сторонами корпоративного спору є або юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), або учасники юридичної особи, які володіють корпоративними правами, у тому числі учасник, який вибув.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 916/2791/16 (провадження № 12-141гс18) зроблено висновки про те, що спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18 (провадження № 14-170цс19), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18 (провадження № 12-8гс19), від 17 грудня 2019 року у справі № 904/4887/18 (провадження № 12-92гс19) зроблено висновки про те, що «обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією – юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту. Члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними».
Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справах № 683/351/16-ц (провадження № 14-113цс20), № 695/2665/16-ц (провадження № 14-105цс20) зазначено, що «поняття «внутрішньо статутна діяльність» не використовується законодавством про кооперацію, при цьому йдеться про статутну мету або статутну діяльність. Така діяльність може стосуватися суб`єктивних прав та обов`язків особи (сплата членських внесків, управління юридичною особою тощо) і, загалом, такі відносини є корпоративними. Більш того, у правовій доктрині залежно від мети створення юридичної особи вже виділяють корпоративні спори, що виникають між учасниками юридичної особи та юридичною особою, створеною без мети отримання прибутку (саморегулівні організації, споживчі, обслуговуючі кооперативи, кредитні союзи)».
За змістом статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована в установленому законом порядку.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦК України юридична особа може бути створена шляхом об`єднання осіб та (або) майна.
Статтею 1 Закону України «Про громадські об`єднання» передбачено, що громадське об`єднання – це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація – це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.
У частині першій статті 3 Закону України «Про громадські об`єднання» закріплено, що громадські об`єднання утворюються і діють на принципах добровільності, самоврядності, вільного вибору території діяльності, рівності перед законом, відсутності майнового інтересу їх членів (учасників), прозорості, відкритості та публічності.
15 червня 2005 року проведено державну реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку “Мукачевський”, що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань(а.с. 4-9)
ОСББ “Мукачевський” - є балансоутримувачем, утримує багатоквартирний житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий комплекс (активи житлового будинку), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , переданий з балансу ТОВ «Галі» на баланс Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мукачевський» згідно Акту приймання-передачі житлового комплексу від «22» червня 2005 р. (копія акту є у матеріалах справи, а.с. 10-14).
Відповідно до п. 1, 2 розділу І статуту Позивача (копія статуту є у матеріалах справи) Об?єднання створено власниками квартир та нежитлових приміщень відповідно до Закону України «Про об?єднання співвласників багатоквартирного будинку», діє відповідно до Закону України «Про об?єднання співвласників багатоквартирного будинку», чинного законодавства України та Статуту; завданням Об?єднання є, крім іншого, забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території (п. 2 розділу II статуту Позивача).
Як вбачається із положень ст. 4 Закону України «Про об?єднання співвласників багатоквартирного будинку» об?єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками; об?єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про об?єднання співвласників багатоквартирного будинку» об?єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Крім того, об?єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов?язків (ч. 1 ст. 4 Закону), а основна діяльність об?єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов?язань, пов?язаних з діяльністю об?єднання (ч. 4 ст. 4 Закону).
Згідно до норм чинного законодавства України, - Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мукачевський» - є особою, що уповноважена співвласниками житлових й нежитлових приміщень будинку на захист їх прав та інтересів..
У справі, що переглядається, Об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мукачевський» звернувся до суду з позовом про визнання Договору про пайову участь у будівництві житлового будинку від 20.08.2003 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ГАЛІ» в особі директора Галицького Олександра Михайловича, на підставі якого було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення оздоровчо-профілактичного комплексу, загальною площею 348 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1327262951101, номер запису про право власності №21878118) – недійсним з дня його укладання .
Відповідачка ОСОБА_1  у 2017 році зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на об`єкт нерухомого майна: «нежитлові приміщення оздоровчо-профілактичного комплексу» на підставі Договору про дольову участь в будівництві житлового будинку від 20.08.2003 року, Акту приймання-передачі нерухомого майна від 20.10.2005 року, технічного паспорту від 07.07.2017 року. 
Отже ОСОБА_1 на даний час має дольову участь в будівництві з чого випливає те, що остання є носієм певних корпоративних прав та відповідних корпоративних обов`язків.
З наданих позивачем доказів стосовно обслуговування спірного майна вбачається, що носіями корпоративних прав — членами ОСББ “Мукачевський” здійснювалось утримання спірного майна, тобто за кошти членів даного ОСББ.
Ці обставини у сукупності доводять існування між сторонами саме корпоративного спору.
Наведене свідчить про те, що спірні правовідносини стосуються прав учасників справи, пов`язаних із діяльністю юридичної особи. Тобто спір між ОСББ “Мукачевський” та ОСОБА_1 пов`язаний з корпоративними відносинами.
Такий висновок узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах про сутність корпоративних відносин.
Враховуючи суть спору, спрямовану на врегулювання інтересів сторін корпоративних відносин, судова колегія приходить висновку про неможливість вирішення цього спору у порядку цивільного судочинства.
Суд першої інстанції, не в повній мірі дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.
Враховуючи викладене, Приморський районний суд міста Одеси не є «судом, встановленим законом» для розгляду зазначеного спору, адже спір підвідомчий судам не цивільної, а господарської юрисдикції.
Відповідно до статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі відповідно до ч.1 ст.255 ЦПК України.
Згідно частини четвертої ст.377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.
З урахуванням зазначеного, апеляційний суд роз`яснює ДБК “Золоті ключі” його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Одеського апеляційного суду з заявою про направлення справи до Господарського суду Одеської області.
Аналогічні правові позиції щодо застосування норми процесуального права викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18 (провадження № 14-170цс19), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18 (провадження № 12-8гс19), від 17 грудня 2019 року у справі № 904/4887/18 (провадження № 12-92гс19), від 13 жовтня 2020 року у справах № 683/351/16-ц (провадження № 14-113цс20), № 695/2665/16-ц (провадження № 14-105цс20).
Оскільки постановою апеляційного суду закрито провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України , то апеляційний суд роз`яснює позивачу право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанов и звернутися до суду, який закрив провадження у справі, тобто до Одеського апеляційного суду, з заявою про направлення справи до Господарського суду Одеської області.
Доводи апеляційної скарги є передчасними у зв`язку з порушенням юрисдикції вирішення спору .
Керуючись ст. ст. 255,256,259, ч.4 ст.367,374,377,382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Об`єднання власників багатоквартирного будинку «Мукачевський» задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 січня 2023 року скасувати.
Провадження у цивільній справі за позовом Об`єднання власників багатоквартирного будинку «Мукачевський» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договоруі - закрити.
Роз`яснити за позовом Об`єднання власників багатоквартирного будинку «Мукачевський» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору, що дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 23 травня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко