Постанова
Іменем України
 
21 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 504/2410/17
провадження № 61-12769св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
 
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 листопада 2021 року в складі судді Вінської Н. В. та на постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року в складі колегії суддів Дришлюка А. І., суддів Драгомерецького М. М., Громіка Р. Д.
 
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельними ділянками.
 
В обґрунтування позову зазначав, що за договором дарування від 08 серпня 2002 року ОСОБА_1 прийняв у дар частину житлового будинку на АДРЕСА_1 . Разом з частиною будинку до ОСОБА_1 перейшло право користування земельною ділянкою площею 500 м2. 
 
Власником іншої частини домоволодіння за адресою на АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 
 
25 листопада 2009 року ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0640 га кадастровий номер 5122782600:03:002:0159 за адресою: АДРЕСА_1 . Після отримання права власності на землю між ним та ОСОБА_2 стали виникати конфлікти з приводу користування земельними ділянками.
 
Враховуючи відсутність між сторонами домовленості щодо порядку користування земельними ділянками, на яких розташований будинок, позивач просив визначити такий порядок. 
 
У квітні 2020 року ОСОБА_2 подала до ОСОБА_1 зустрічний позов про визнання недійсним державного акта про право власності, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та затвердження порядку користування земельною ділянкою. 
 
Зустрічні позовні вимоги мотивувала тим, що сторони є власниками домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 . 
 
У лютому 2020 року позивачці стали відомі обставини щодо порушення її права користування своєю частиною земельної ділянки, а саме: відсутність можливості оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку через невідповідність фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_1 правовстановлюючим документам та документам землеустрою.
 
Унаслідок проведення кадастрового знімання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що земельна ділянка суміжного землекористувача ОСОБА_1 кадастровий номер 5122782600:03:002:0159 внесена до кадастру з технічними помилками та заступає на земельну ділянку на АДРЕСА_1 , що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 .
 
Вказує, що з часу придбання ОСОБА_2 частини житлового будинку між співвласниками будинку був встановлений фактичний порядок користування земельною ділянкою за наявними огорожами, який не змінювався. Факт невідповідності меж та площі ділянки ОСОБА_1 даним кадастрової бази України є перешкодою реалізації ОСОБА_2 права на приватизацію земельної ділянки, передбаченого статтею 116 ЗК України.
 
За таких обставин ОСОБА_2 просила: 
визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5122782600:03:002:0159 ОСОБА_1 ;
скасувати державну реєстрацію права на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному земельному кадастрі; 
затвердити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 ; 
стягнути з ОСОБА_1 судові витрати та встановити порядок виконання судового рішення.
 
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 08 вересня 2021 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. 
 
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 листопада 2021 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельними ділянками залишено без розгляду.
 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено: 
визнано недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0640 га, кадастровий номер 5122782600:03:002:0159 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
скасовано державну реєстрацію права на земельну ділянку ОСОБА_1 кадастровий номер 5122782600:03:002:0159 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному земельному кадастрі;
затверджено порядок користування земельними ділянками за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи № 20-2005/2020 за наступними площами та межами:
- ОСОБА_1 виділено в користування земельну ділянку площею 653 м2 з приляганням до фасадної, правої та задньої зовнішніх меж ділянки (№ 12а). Вхід та в`їзд на земельну ділянку пропонується лишити наявні, у фасадній частині огорожі зі сторони АДРЕСА_1 ;
- ОСОБА_2 виділити в користування земельну ділянку площею 674 м2 з приляганням до фасадної, лівої та задньої зовнішніх меж ділянки. Вхід та в`їзд на земельну ділянку пропонується лишити наявними, у фасадній частині огорожі зі сторони АДРЕСА_1 ;
межі, що відокремлюють ділянки співвласників, за варіантом порядку користування земельними ділянками описуються наступним чином:
ділянка ОСОБА_1 площею 653 м2:
- від точки розташованої на фасадній межі земельної ділянки з відступом 6,78 м від правої межі земельної ділянки, за напрямком до задньої межі земельної ділянки, уздовж наявної огорожі, що розділяє земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і до примикання до зовнішньої стіни прибудови літ. «а1» відрізок довжиною 10,73 + 10,39 м;
- далі за напрямом до задньої межі земельної ділянки, уздовж зовнішньої стіни прибудови літ. «а1» орієнтованої на земельну ділянку ОСОБА_1 , відрізок довжиною 3,21 м;
- поворот ліворуч у напрямку до лівої межі земельної ділянки, уздовж зовнішньої стіни прибудови літ. «а1» орієнтованої на земельну ділянку ОСОБА_1 і далі по перегородках, що розділяють квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ламаний відрізок довжиною 6,26 + 0,30 + 2,15 + 3,50 + 2,80 м;
- поворот праворуч у напрямку до задньої межі земельної ділянки, уздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на земельну ділянку ОСОБА_2 відрізок довжиною 12,82 м.;
- поворот праворуч у напрямку до правої межі земельної ділянки, уздовж наявної огорожі, що розділяє земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відрізок довжиною 8,34 м;
- поворот ліворуч у напрямку до задньої межі земельної ділянки, уздовж існуючої огорожі, що розділяє земельні ділянки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , ламаний відрізок довжиною 4,04 + 33,54 м;
- поворот праворуч у напрямку до правої межі земельної ділянки уздовж наявної огорожі (задня межа), відрізок довжиною 9,22 м;
- поворот праворуч по напрямку до фасадної межі земельної ділянки уздовж наявної огорожі (права межа), відрізок довжиною 8,29 + 18,23 + 11,26 + 11,56 + 22,09 м;
-поворот праворуч у напрямку до лівої межі земельної ділянки уздовж наявної огорожі (фасадна межа), відрізок довжиною 6,78 м;
ділянка ОСОБА_2 площею 674 м2:
- від точки розташованої на фасадній межі земельної ділянки з відступом 6,78 м від правої межі земельної ділянки, за напрямом до задньої межі земельної ділянки, уздовж наявної огорожі, що розділяє земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і до примикання до зовнішньої стіни прибудови літ. «а1», відрізок довжиною 10,73 + 10,39 м;
- далі за напрямом до задньої межі земельної ділянки, уздовж зовнішньої стіни прибудови літ. «а1» орієнтованої на земельну ділянку ОСОБА_1 , відрізок довжиною 3,21 м;
- поворот ліворуч у напрямку до лівої межі земельної ділянки, уздовж зовнішньої стіни прибудови літ «а1» орієнтованої на земельну ділянку ОСОБА_1 далі по перегородках, що розділяють квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ламаний відрізок довжиною 6,26 + 0,30 + 2,15 + 3,50 + 2,80 м;
- поворот праворуч у напрямку до задньої межі земельної ділянки, уздовж зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» орієнтованої на земельну ділянку ОСОБА_2 відрізок довжиною 12,82 м;
- поворот праворуч у напрямку до правої межі земельної ділянки, уздовж наявної огорожі, що розділяє земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відрізок довжиною 8,34 м;
- поворот ліворуч у напрямку до задньої межі земельної ділянки, уздовж наявної огорожі, що розділяє земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ламаний відрізок довжиною 4,04 + 33,54 м;
- поворот ліворуч у напрямку до лівої межі земельної ділянки уздовж наявної огорожі (задня межа), відрізок довжиною 11,41 м;
- поворот ліворуч у напрямку до фасадної межі земельної ділянки уздовж наявної огорожі (ліва межа), відрізок довжиною 41,61 + 0,31 + 8,89 + 15,32 м;
-поворот ліворуч у напрямку до правої межі земельної ділянки уздовж наявної огорожі (фасадна межа), ламаний відрізок довжиною 4,04 + 3,17 + 7,95;
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1681,60 грн судових витрат; 
встановлено порядок виконання судового рішення, відповідно до якого воно є підставою для оформлення ОСОБА_2 документів з приватизації земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована орієнтовною площею 0,0674 га, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 , за відсутності згоди та підпису суміжного землекористувача ОСОБА_1 в акті встановлення меж земельної ділянки та акті прийому-передачі межових знаків на зберігання.
 
Судові рішення мотивовані тим, що:
неправдиві відомості, надані ОСОБА_1 до Державного земельного кадастру, призвели до незаконного збільшення площі його земельної ділянки, адже у пункті 3 договору дарування від 08 серпня 2002 року зазначено, що разом із частиною житлового будинку ОСОБА_1 переходить право користування земельною ділянкою 500 м2, яка закріплена за дарувальником на підставі рішення виконкому Красносільської сільської ради від 21 червня 2002 року № 73, натомість державний акт про право власності позивачу виданий на площу 0,0674 га;
межі спірної земельної ділянки при її формуванні не були погоджені з суміжним землекористувачем ОСОБА_2 .
 
За таких обставин суди зробили висновок, що відновлення меж земельної ділянки ОСОБА_2 можливе шляхом визнання недійсним державного акта про право власності виданого ОСОБА_1 , та скасування реєстрації права на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав та Державному земельному кадастрі. 
 
Враховуючи відсутність між сторонами домовленості про порядок користування земельними ділянками, суди вважали за необхідне затвердити порядок користування земельними ділянками за адресою: АДРЕСА_2 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи № 20-2005/2020. 
 
Щодо посилань ОСОБА_1 про подання зустрічної позовної заяви з порушенням строків для її подання, у зв`язку з чим суд мав повернути її заявнику, суди зазначили, що: первісний позов поданий до суду у липні 2017 року; відповідно до частини першої статті 123 ЦПК України (в редакції, чинній станом на момент звернення з первісним позовом до суду) відповідач має право пред`явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті; оскільки під час подання зустрічного позову розгляд справи по суті не розпочався, строк на подання зустрічного позову ОСОБА_2 не пропущений. 
 
Аргументи учасників справи
 
У грудні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 листопада 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року, у якій просить їх скасувати як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права й порушенням норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що: 
суди не звернули увагу на те, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. З цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Таким чином суди безпідставно послалися на обставину відсутності погодження суміжного користувача як на підставу для визнання недійсним державного акта про право власності на землю;
суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , належним чином не повідомленого про дату, час та місце судового засідання. Апеляційний суд такі доводи апеляційної скарги не перевірив та відповідних мотивів з цього приводу не навів; 
суди не звернули увагу, що спір в частині позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки орган місцевого самоврядування реалізував свої контрольні функції у сфері управлінської діяльності щодо передачі права власності на землю;
при розгляді справи суди неправомірно врахували висновок будівельно-технічної експертизи № 20-2005/2020, який є недопустимим доказом, оскільки він складений без участі ОСОБА_1 . Крім того, суд першої інстанції у порушення статті 103 ЦПК України безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи; 
суди не звернули увагу, що зустрічний позов ОСОБА_2 поданий з порушенням строків для його подачі та у порушення норм процесуального права прийнятий до розгляду. 
 
Рух справи
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 19 грудня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд судді-доповідачеві Мартєву С. Ю. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою; у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду відмовлено; витребувано з районного суду справу № 504/2410/17; надано учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу. 
 
26 січня 2023 року матеріали справи № 504/2410/17 надійшли до Верховного Суду та передані судді-доповідачеві Мартєву С. Ю.
 
Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 23 березня 2023 року № 385/0/226-23, протоколів повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 березня 2023 року, у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Мартєва С. Ю., справу призначено судді-доповідачеві Антоненко Н. О. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2023 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
При перегляді в касаційному порядку судових рішень, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 23 грудня 2022 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема, що суди при вирішенні справи не застосували висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2020 року в справі № 514/1574/14, постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 681/1039/15, від 02 червня 2020 року № 910/17792/17, від 29 вересня 2022 року № 160/15715/20; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, належним чином не повідомленого про дату і час розгляду справи.
 
Фактичні обставини справи
 
Суди встановили, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 25 грудня 2015 року є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частина житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 .  
 
Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0640 га кадастровий номер 5122782600:03:002:0159 належить ОСОБА_1 на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку № 2135520 від 25 листопада 2009 року, виданого на підставі рішення Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 07 травня 2009 року № 711-V.
 
Згідно з рішенням Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області за №29-VI від 19 грудня 2015 року ОСОБА_2 отримала дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована на АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0685 га, що перебуває у фактичному користуванні  ОСОБА_2 .
 
20 лютого 2020 року ОСОБА_2 уклала договір на виконання комплексу інженерно-геодезичних вишукувань по кадастровому зніманню земельної ділянки для встановлення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Листом від 27 березня 2020 року ТОВ «Регіональна землевпорядна компанія» повідомлено, що із матеріалів кадастрового знімання земельної ділянки для встановлення фактичної межі та площі, за адресою:   АДРЕСА_1 встановлено, що земельна ділянка суміжного землекористувача ОСОБА_1 кадастровий номер 5122782600:03:002:0159 внесена до кадастру з технічними помилками та заступає на земельну ділянку на АДРЕСА_1 , що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 . Землевпорядна організація роз`яснила, що для можливості оформлення документів на земельну ділянку ОСОБА_2 необхідно спочатку привести у відповідність розташування у Державному земельному кадастрі земельної ділянки суміжного землекористувача ОСОБА_1 кадастровий номер 5122782600:03:002:0159 до фактичного розташування, або вирішити вказане питання у судовому порядку шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки ОСОБА_1 .
 
Позиція Верховного Суду
 
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
 
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
 
Згідно з частиною першої статті 126 ЗК України (в редакції, чинній на момент видачі оспорюваного державного акта на право власності на земельну ділянку) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року в справі № 607/2263/16 (провадження № 61-18812св19) зроблено висновок, що «належними відповідачами у справах про визнання недійсними актів про право власності на земельну ділянку є особа, якій видано державний акт про право власності на відповідну земельну ділянку та орган місцевого самоврядування чи орган виконавчої влади, що прийняв рішення про його видачу». 
 
У постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року в справі № 755/912/21 (провадження № 61-11314св22) зазначено, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У справі, що переглядається, до Головного територіального управління юстиції у м. Києві будь-яких вимог не пред`явлено, тому управління юстиції є неналежними відповідачем, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління юстиції необхідно відмовити з цієї підстави». 
 
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
 
У справі, що переглядається, порушивши питання про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку № 2135529, виданого 25 листопада 2009 року на підставі рішення Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 711-V від 07 травня 2009 року, недійсним,  ОСОБА_2 позовних вимог до Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області не пред`явила, клопотання про залучення її до участі в справі як співвідповідача не заявила, а тому в задоволенні вказаної позовної вимоги слід було відмовити з підстав неналежного складу співвідповідачів. Позовна вимога про скасування державної реєстрації права на земельну ділянку також не підлягає задоволенню як похідна від вирішення вимоги про визнання державного акта недійсним.
 
За таких обставин судові рішення про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку та про скасування державної реєстрації права власності  належить скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.
 
Оскільки наявні підстави для скасування судових рішень в частині зустрічних позовних вимог про визнання недійсним державного акта та про скасування державної реєстрації права власності, а при вирішенні позовних вимог про встановлення порядку користування земельними ділянками суди виходили виключно з недійсності державного акта на землю та не встановлювали інші фактичні обставини для правильного вирішення спору в цій частині, то судові рішення в частині зустрічних позовних вимог про встановлення порядку користування земельними ділянками підлягають скасуванню з направленням справи у зазначеній частині на новий розгляд до суду першої інстанції.  
 
Посилання в касаційній скарзі про те, що суд першої інстанції розглянув справу, призначену на 03 листопада 2021 року, за відсутності ОСОБА_1 , належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження                                             № 61-13667сво21) викладено висновок про те, що у ситуації, коли суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторони, яка не була належним чином повідомлена про час та місце її розгляду, а суд апеляційної інстанції, повідомивши відповідну сторону належним чином, залишив таке рішення суду першої інстанції без змін, якщо такий учасник справи обґрунтовував свою апеляційну скаргу такою підставою, суд касаційної інстанції не може застосувати правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» (частина друга статті 410 ЦПК України).
 
В апеляційній скарзі на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 листопада 2021 року ОСОБА_1 не посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме про розгляд справи без належного повідомлення його про дату, час та місце судового засідання (том 1 а.с. 207-212). 
 
Отже, суд апеляційної інстанції відповідно до положень пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України не мав підстав для скасування оскарженого рішення з мотивів неповідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце судового засідання в суді першої інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
 
У зв`язку з необхідністю врахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року в справі № 755/912/21 (провадження № 61-11314св22), касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржені рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в частині вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акта та скасування державної реєстрації права власності на землю скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог; в частині вимог зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою скасування з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Щодо розподілу судових витрат
 
У статті 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.
 
Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
З урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги ОСОБА_1 розподіл судових витрат за касаційний розгляд справи підлягає здійсненню тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
 
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 листопада 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту. 
 
У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності відмовити. 
 
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 листопада 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою скасувати. Справу в зазначеній частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 листопада 2021 року та постанова Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року втрачають законну силу. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    В. І. Крат
Судді                                                                              Н. О. Антоненко
                                                                                      І. О. Дундар
                                                                                       Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук