ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 травня 2023 року           справа №200/1200/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Геращенка І.В., Сіваченка І.В.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року у справі № 200/1200/22 (головуючий І інстанції Чекменьов Г.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - 

                                                    ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії та рішення, повідомлені в листі № 7629-9105/М-15/8-0500/21 від 20.07.2021 стосовно відмови у призначенні пенсії та бездіяльність щодо не призначення пенсії, скасувати їх,
- зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком з 11.07.2017 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,
- стягнути кошти в сумі 100000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у призначенні пенсії позивачу.
В обґрунтування позову зазначив, що неодноразово звертався до суду за захистом порушеного права на призначення пенсії, яке судами частково відновлювалося. 
На виконання чергового рішення суду отримав від відповідача протиправну відмову, оформлену листом від 20.07.2021 № 7629-9105/М-15/8-0500/21. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 на підставі заяви від 11.07.2017.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи ОСОБА_1 у ВП «Шахта ім. В.М. Бажанова» з 02.08.1976 по 30.04.1978 та у ВАТ «Макіївський металургійний комбінат» з 23.02.1984 по 06.12.1993 та розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 11.07.2017 з урахуванням висновків суду про:
право позивача на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 при досягненні віку 50 років відповідно до вимог пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»,
право на призначення та отримання пенсії за віком незалежно від місця проживання,
право подавати документи до органів Пенсійного фонду України через представника або поштою.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 4000 грн. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат по справі.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03.06.2020 у справі № 200/4756/20-а відповідач повторно розглянув заяву позивача та правомірно відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю страхового та пільгового стажу на підставі неможливості перевірки довідок на підтвердження роботи на пільгових умовах, що видані підприємствами, які знаходяться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Стягуючи на користь позивача моральну шкоду, суд першої інстанції не звернув увагу на приписи бюджетного законодавства, що витрати пенсійного фонду здійснюються в межах бюджетних асигнувань.
Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача, не надаючи оцінку судовому рішенню в тій частині, яка сторонами не оскаржується.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 .
Позивач 01.06.1994 виїхав за кордон до Держави Ізраїль на постійне місце проживання, де прийнятий на консульський облік в консульському відділені посольства України в Державі Ізраїль.
Згідно з трудовою книжкою від 12.12.1974 позивач працював, в тому числі, у ВП «Шахта ім. В.М. Бажанова» з 02.08.1976 по 30.04.1978 на підземних роботах з повним робочим днем та у ВАТ «Макіївський металургійний комбінат» з 23.02.1984 по 06.12.1993 в гарячому цеху прокатного металу.
Позивач надав довідки на підтвердження пільгового стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, а також матеріали атестації робочих місць.
Зі змісту наданих уточнюючих довідок свідчить, що довідки видані до 2014 року, тобто на території, яка у той період була підконтрольна органам державної влади України.
11.07.2017 представник позивача, який діє на підставі виданої йому довіреності, звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 , засвідченою нотаріально в Державі Ізраїль та легалізованою печаткою апостиль у відповідності до Гаазької Конвенції.
Заява представника позивача була прийнята відповідачем разом із необхідними оригіналами документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом УПФУ від 11.07.2017 на супровідному листі.
04.07.2017 отримано відмову УПФУ № 1166/02 від 04.05.2017 у призначенні пенсії, оскільки позивачем не отримана вимога особистого звернення про призначення пенсії, та що у позивача відсутня довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 10 квітня 2018 року по справі № 242/5118/17 зобов`язано пенсійний орган повторно розглянути заяву позивача від 06.07.2017 про призначення пенсії за віком в порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, з наступними змінами та доповненнями.
02.10.2018 представником позивача повторно особисто подані оригінали документів, необхідних для призначення пенсії, та їх нотаріально засвідчені копії.
26.10.2018 представником позивача отримано повторну відмову від 05.10.2018 № 287/М-01-01-01 в призначенні пенсії, в якій зазначено, що для виконання рішення суду від 10.04.2018 в справі № 242/5118/17 ОСОБА_1 або його законному представнику необхідно звернутися до Управління та надати заяву про призначення пенсії за віком та необхідні документи.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09.08.2019 року в справі № 200/4083/19-а, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 05.10.2018 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; зобов`язано Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 11.07.2017 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
Рішенням Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 26.02.2020 позивачу відмовлено в призначенні пенсії згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» через відсутність необхідного страхового стажу та недосягненням пенсійного віку 60 років.
Рішення мотивовано тим, що відповідно до наданих документів на час звернення страховий стаж заявника складає 18 років 3 місяці 28 днів.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03.06.2020 у справі № 200/4756/20-а, що набрало законної сили відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2020, визнано протиправним та скасовано рішення Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 26.02.2020 року «Про відмову в призначенні пенсії», прийняте щодо ОСОБА_1 ;
зобов`язано Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.07.2017 року про призначення пенсії відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 7629-9105/М-15/8-0500/21 від 20.07.2021 позивачу відмовлено в призначенні пенсії при повторному розгляді заяви на виконання рішення суду № 200/4756/20-а в зв`язку з відсутністю страхового та пільгового стажу.
Не прийнято довідки від 25.06.2012 № 01-212 ВП «Шахта ім. В.М. Бажанова» та від 03.07.2012 № 645-647 ВАТ «Макіївський металургійний комбінат» на підтвердження пільгового періоду роботи. Страховий стаж ОСОБА_1 склав 18 років 3 місяці 28 днів. 
Пільговий стаж, який дає право на призначення пенсії згідно з п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 відсутній.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що записами в трудовій книжці позивача підтверджено пільговий характер спірного періоду його роботи, що законодавством передбачена можливість подання заяви про призначення пенсії як особисто позивачем, так і його уповноваженим представником, що позивач зазнав моральної шкоди, оскільки з вини відповідача протягом більше п`яти років не має можливості отримувати пенсійні виплати.
Оцінка суду.
Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України № 1058-ІV, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Згідно з підпунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 7 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до пункту 7 параграф “б” цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно з пунктами 1 та 2 вказаного Порядку № 637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, в тих випадках, коли у трудовій книжці немає відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах чи за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій.
З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Як свідчать записи трудової книжки позивача він працював у ВП «Шахта ім. В.М. Бажанова» з 02.08.1976 по 30.04.1978 на підземних роботах з повним робочим днем (що становить 1 рік 8 міс. 29 днів) та у ВАТ «Макіївський металургійний комбінат» з 23.02.1984 по 06.12.1993 (що становить 9 років 10 міс. 12 днів) в гарячому цеху прокатного металу.
Позивачем надані довідки від 25.06.2012 № 01-212 ВП «Шахта ім. В.М. Бажанова» та від 03.07.2012 № 645-647 ВАТ «Макіївський металургійний комбінат» на підтвердження пільгового періоду робіт за Списком № 1, на підземних роботах та роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, а також матеріали атестації робочих місць.
Довідки видані до 2014 року, тобто уповноваженими органами України.
Оскільки довідки видавалися не органами, які зареєстровані на непідконтрольній українській владі території, тому спірні правовідносини не потребують застосування «намібійських винятків».
Довідки відповідають вимогам п.20. Порядку №637, мають всі необхідні реквізити, підписані уповноваженими особами та скріплені печатками і повністю відповідають відомостям трудової книжки.
За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоди його роботи у ВП «Шахта ім. В.М. Бажанова» з 02.08.1976 по 30.04.1978 та у ВАТ «Макіївський металургійний комбінат» з 23.02.1984 по 06.12.1993.
Щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне.
Згідно частини другої статті 245 КАС у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю […].
Як свідчать матеріали справи відповідачем вчинена протиправна бездіяльність щодо тривалого не призначення пенсії позивачу, яказнаходиться у безпосередньому причинному зв`язку з негативними наслідками для позивача, пов`язаними з відмовою у призначенні пенсії, на яку позивач має право. 
Крім того, бездіяльність пенсійного органу суперечить встановленим функціональним обов`язкам відповідача та не відповідає спеціальним нормативним актам, які регулюють його діяльність. 
За вказаних обставин допущені відповідачем порушення виходять за межі його компетенції та містять всі ознаки деліктного правовідношення, що є підставою для застосування пункту 6 частини 2 статті 245 КАС України шляхом стягнення з відповідача шкоди, заподіяної його протиправною бездіяльністю.
Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Як свідчать матеріали справи, позивач з вини відповідача протягом більше п`яти років не має можливості отримувати суми пенсійних виплат, на які має право.
Розгляд за позовами позивача трьох судових справ зі спірного питання із зобов`язанням розглянути заяву про призначення пенсії з урахуванням висновків суду не призвів до поновлення порушеного права, оскільки при повторному розгляді однієї і тієї ж заяви органи Пенсійного фонду знаходять нові необґрунтовані підстави для відмови в такому призначенні.
Отже, через порушення права на пенсійне забезпечення позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. 
З огляду на характер порушення прав, розмір порушених майнових прав, тривалість порушення, обсяг страждань, яких зазнав позивач, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 4000 грн.
Є неприйнятними посилання апелянта, який заперечує стягнення на користь позивача моральної шкоди, на приписи бюджетного законодавства щодо витрат пенсійного фонду в межах бюджетних асигнувань, оскільки при вирішенні питання про наявність підстав для стягнення моральної шкоди приписи бюджетного законодавства не застосовуються.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року у справі № 200/1200/22 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року у справі № 200/1200/22 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 10 травня 2023 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.  
Повне судове рішення складено 10 травня 2023 року.

Головуючий суддя                                                                       І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                  І.В. Геращенко

                                                                                                         І.В. Сіваченко