ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року	Львів	Справа № 500/4175/22 пров. № А/857/3221/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 

головуючого судді                                      Святецького В.В., 
суддів                                                            Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,
          з участю секретаря судового засідання     Ханащак С.І.,                     

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року у справі № 500/4175/22 (головуюча суддя Дерех Н.В., ухваленого у м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження, повний текст рішення складений 23 січня 2023 року) за адміністративним позовом приватного підприємства ,,Приватне мале підприємство ,,Лотос"  до Львівської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

           21 листопада 2022 року приватне підприємство ,,Приватне мале підприємство ,,Лотос"  звернулось до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці Держмитслужби, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці Держмитслужби України про коригування митної вартості товарів за UA209000/2022/210221/2 від 07.10.2022.
          Рішенням від 23 січня 2023 року Тернопільський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю.
          Визнав протиправними та скасував рішення Львівської митниці Держмитслужби України про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/210221/2 від 07.10.2022.
          Також суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Держмитслужби на користь приватного підприємства ,,Приватне мале підприємство ,,Лотос"  2481 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.
          Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Львівська митниця подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи,  при ухваленні рішення суд неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.    
          В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що надані митному органу для митного оформлення документи містили розбіжності, а також були відсутні складові митної вартості, у зв`язку з чим у митного органу виникли обґрунтовані  сумніви у правильності визначеної декларантом митної вартості, про що безпосередньо вказано в рішеннях про коригування митної вартості. 
          Тому, у відповідності до вимог п.5 ч.4 ст. 54 МК України митний орган витребував у декларанта додаткові документи для визначення митної вартості товарів. У зв`язку з ненаданням повного переліку витребуваних документів, а подані документи у своїй сукупності не спростовували сумнівів у достовірності наданої інформації, митний орган мав правові підстави для визначення митної вартості не за першим методом.
          З огляду на викладене, відповідач вважає правомірним оскаржене рішення про коригування митної вартості, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
ПП ,,Приватне мале підприємство ,,Лотос"  правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі. 
Представник позивача в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що в силу приписів ч.2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.  
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.  
          Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи,  що  06.10.2022 з метою митного оформлення ввезеної на територію України рибної продукції, а саме: риба морожена скумбрія, розмір 400-600г/шт.; упаковка 20,0 кг коробка, (Scomber Scombrus), вага нетто 19500,00 кг, країна походження Норвегія, уповноважений представник приватного підприємства  ,,Приватне мале підприємство  ,,Лотос"  подав електронну митну декларацію №UA209140/2022/105414 від 06.10.2022 з вартістю товару згідно рахунку в сумі: 2,03 дол. США/кг.
          До даної митної декларації згідно інформації, що міститься в гр. 44 МД, уповноважена особа позивача до митного оформлення подала наступні документи:  СMR б/н від 4.10.2022р.; проформа №525583 від 25.08.2022р.; інвойс №125724 від 30.08.2022 року та переклад до нього; прайс-лист б/н від 30.08.2022 року; сертифікат якості від 30.08.2022 року; декларація виробника від 30.08.2022 року; сертифікат походження AR504048560 від 30.08.2022 року; міжнародний сертифікат для ввезення (пересилання) на митну територію України рибних продуктів, призначених для споживання людиною №LT0308391/L2-19844 від 04.10.2022р.; пре-експортний сертифікат №22300042393 від 02.09.2022 року; митна декларація країни відправлення 22LTLC0100EK238E40 від 04.10.2022р.; заявка №031022 від 03.10.2022р.; договір на транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №35-2020 від 09.01.2020р.; рахунок-фактура №СФ-0000354 від 06.10.2022р.; довідка на транспортні витрати №05/10 від 05.10.2022р.; договір №2020-3 продажу і поставки товару від 27.01.2020р.; додаткова угода №1 від 26.02.2021р. до Договору продажу і поставки товару №2020-3 від 27.01.2022р.; додаткова угода №2 від 22.08.2021р. до Договору продажу і поставки товару №2020-3 від 27.01.2022р.; платіжне доручення № 151 від 28.09.2022 року; лист відправника №б/н від 30.08.2022р.
          Під час здійснення митного оформлення за митною декларацією №UA209140/2022/105414 від 06.10.2022 митним органом була опрацьована інформація, що міститься у поданих до митного оформлення документах та було виявлено наступне: у фактурі зазначено замовлення, яке до митного оформлення не подавалось; відповідно до п.1.2 та 3.2 контракту - Продавець надає сертифікат якості виробника та прайс-лист (дані документи до митного оформлення не подавалися); в експортній декларації країни відправлення №22LTLC0100EK238E40 заявлений відправник, який не зазначений в жодному документі та особу, яка не є стороною угоди купівлі-продажу; в рахунку на оплату транспортних послуг від 06.10.2022 № СФ-0000354 відсутня розшифровка підпису, договір на перевезення вантажу до митного оформлення не наданий.
          Таким чином, на думку відповідача, відомості щодо складових митної вартості (транспортування та страхування) не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21  статті 58 Митного кодексу України.
          Відтак, митний орган дійшов висновку про невідповідність у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі- продажу товару.
          На вимогу митниці декларант надіслав: прайс-лист (іменний, за суттю - комерційна пропозиція), платіжний документ без відміток банку, проформу, сертифікат якості.
          За результатами здійснення контролю правильності визначення заявленої декларантом митної вартості товарів посадовою особою митниці прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2022/210221/2 від 07.10.2022, у гр. 33 якого зазначено:  ,,Відповідно до п.1 ч. 4  ст. 54 МКУ  здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. В рамках реалізації положень статей  52, 53, 54, 55, 58, 335 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин:-подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар;- надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. Під час здійснення митного контролю була опрацьована інформація, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах. За результатами проведеного опрацювання встановлено наступне: -у фактурі зазначено замовлення, яке до митного оформлення не подавалось; -відповідно до п.1.2 та 3.2 контракту - продавець надає сертифікат якості виробника до митного оформлення не подавався; відповідно до п.1.2 продавець надає прайс-лист, який до митного не подавався; В даній декларації країни відправлення заявлено відправника, якого не зазначено в жодному документів рахунку на транспорт відсутня роз шифровка підпису; договір на перевезення вантажу до митного оформлення не надано.           Відповідно до положень Інкотермс -2010, термін FCA (Free Carrier (... named place) Франко перевізник (... назва місця) означає, що продавець доставить товар, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. 
          Згідно з частиною 10  статті 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на страхування цих товарів. 
          Відповідно до частини другої  статті 53 Митного кодексу України згідно заявлених умов поставки, для підтвердження митної вартості товарів подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. 
          За змістом положень  наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 599 ,,Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення", для підтвердження витрат на транспортування декларантом надаються наступні документи: рахунок-фактура (акт виконаних робіт наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно- експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури. Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг не містять відомостей щодо згаданих складових.
          Таким чином, відомості щодо складових митної вартості (транспортування та страхування) не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу. 
          Правилами заповнення декларації митної вартості, затверджених  наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 р. за №984/21296, визначено, що у розділі Б „Складові митної вартості, гривень  зазначаються витрати (складові митної вартості), передбачені частиною десятою ст. 58 Кодексу, що не включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, підтверджені документально (договорами, рахунками, товаротранспортними накладними, розрахунками на основі транспортних тарифів тощо). Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої  статті 53 МКУ  подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати; (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури, -калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу. Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. 
          Відповідно до частин 3-4  статті 53 Митного кодексу України  митний орган просив надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів: 1) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);2) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 5) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 6) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 7) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 8) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 9) виписку з бухгалтерської документацією) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 11) копію митної декларації країни відправлення;12) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, переклади документів відповідно до вимог  ст. 54 МКУ. 
          Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. На вимогу декларантом надіслано: прайс- лист (іменний, за суттю-комерційна пропозиція), платіжний документ без відміток банку, проформа, сертифікат якості. Інших документів згідно вимоги не надано. 
          Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п. 2 ч. 6  ст. 54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість. Проведені консультації з декларантом згідно з  ст. 57 МКУ  (У Львівській митниці наявна інформація, щодо вартості товару становить на рівні: 2,28 дол .США за кг). Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст.64 МКУ).  Митний кодекс України від 13.03.2012 № 4495-VI  розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувало МД UА 209140/2022/084987 від 19.08.2022 де вартість такого товару становить 2,15 дол. США за кг(даного виду товару). Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось".
          Не погоджуючись з відмовою відповідача у прийнятті митної декларації та коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування оскарженого рішення.
          Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що визначення відповідачем митної вартості товарів за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскарженого рішення.
          При цьому, суд зазначив, що митний орган не навів доказів того, що подані декларантом документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. 
          Таким чином, на думку суду першої інстанції, митним органом аргументовано не доведено, що заявлені декларантом відомості про митну вартість товару є неповними та/або недостовірними, у тому числі, належним чином не обґрунтовано невірне визначення митної вартості товару.
          Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.
          На переконання суду, у спірному випадку, відповідач не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за ціною договору, з огляду на що суд не вбачає підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору.
          Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та оскарженому рішенню суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Приписами частини першої     статті 24 Митного кодексу України    визначено, що кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.
          Частиною першою статті 29 Митного кодексу України передбачено, що рішення, дії або бездіяльність митних органів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.
          Відповідно до частини 1 статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
          Частиною 1 статті 51 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
          Згідно частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
          Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України).
          Відповідно до частин 3, 4 статті 57 Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
          Згідно з частинами 5, 6 статті 57 Митного кодексу України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статті 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
          У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (ч. 8 ст. 57 МК України).
          Відповідно до частин 1, 2 статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
          Згідно частин 1, 2 статті 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
          Відповідно до частини 1 статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу  документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
          Згідно частин 1, 2 статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частини 1статті 58 цього Кодексу.
          Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частин 2, 3 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч. 6 ст. 54 МК України).
          Приписами частини 7 статті 54 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
          Згідно частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною 6 статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
          Частиною 2 статті 53 Митного кодексу України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
          Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
          Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
          Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару.
          При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.
          Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
          Матеріали справи свідчать, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару, а саме: ,,риба морожена скумбрія, розмір 400-600г/шт.; упаковка 20,0 кг коробка, (Scomber Scombrus), вага нетто 19500,00 кг, країна походження Норвегія ".
          Позиція відповідача полягає у тому, що подані до митного контролю та оформлення документи містять такі розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості, та у зв`язку із відмовою надати додаткові документи, а саме: додатки (Інвойс, Проформу-інвойс) до зовнішньоекономічного договору (контракту) у разі їх наявності; якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару (видаткові, податкові накладні; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (оплата попередніх аналогічних поставок, акт виконаних робіт (наданих послуг)); якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
          Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив,   що згідно рахунку №125724 від 30.08.2022 року оплата за поставлений товар повинна бути здійснена у формі 100% передоплати, та на день митного оформлення імпортованого товару, останній було сплачено підприємством у повному обсязі, що підтверджується копією платіжного доручення №151 від 28.09.2022 та яке було подано при оформленні.
          Колегія  суддів визнає слушними доводи суду першої інстанції про те,  що платіжний документ не є тим достовірним доказом, який може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару, оскільки банківське платіжне доручення свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчить про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто прямого зв`язку між відомостями із платіжного банківського документа та митною вартістю товару немає. Його неподання декларантом з об`єктивних причин не може бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення.
          Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеними в постанові від 22.10.2020 у справі №320/2455/19. 
          Таким чином, апеляційний суд визнає вірними висновки суду першої інстанції про те, що умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості за першим методом.
          При цьому,  суд першої інстанції мотивовано відхилив доводи відповідача, що в митній декларації країни відправлення 22LTLC0100EK238E40 від 04.10.2022 заявлено відправника, якого не зазначено в жодному документі.
          Так, згідно матеріалів справи країною походження товару є Норвегія, а країною відвантаження - Литва (Клайпеда).  Відправником у експортній декларації зазначена фірма UABLogistics, яка є представником відправника Pelagia AS у країні транзиту, в якій здійснюється перевантаження вантажу із морського транспорту в автомобільний. Експортна декларація ЕХ-1 - це митний документ, що підтверджує експорт товарів з країн Європейського Союзу, законність вивезення продукції з країни-експортера і ввезення в країну- імпортер.
          Окрім того, позивач, відповідно до пункту 1.2. Договору №2020-3 продажу і поставки товару від 27.01.2020 надав в повному обсязі документи, які зазначені в гр. 44 МД, а саме, крім договору на транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №35-2020 від 09.01.2020 р. було подано: заявку №031022 від 03.10.2022, в якій чітко обумовлено вартість послуг, які Перевізник (Експедитор) зобов`язаний надати, а також додаткові умови здійснення перевезення товару; довідку про транспортні витрати №05/10 від 05.10.2022, що підтверджує вартість транспортування до кордону 45000,00 грн. (Клайпеда, Литва - м/п Ягодин, Україна), та по території України 15 000,00 грн. (м/п Ягодин, Україна - м. Тернопіль, Україна); рахунок на оплату №СФ-0000354 від 06.10.2022 року, який згідно з п.4.1. Договору №35-2020 від 09.01.2020 р. має бути оплачено в безготівковій формі протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту виконання перевезення.
Разом з тим, на думку суду, подана позивачем митна декларація №UA209140/2022/105414 від 06.10.2022, дає змогу ідентифікувати імпортований товар та підтвердити законність доставки товару.
          Суд першої інстанції також акцентував увагу на тому, що митний орган, приймаючи рішення про коригування заявленої митної вартості використовував цінову інформацію з центральної бази даних ЄАІС, оскільки заявлені ціни на товари, на думку митниці, є нижчими від цін за аналогічні товари, які вже є в єдиній автоматизованій інформаційній системі.
          Таким чином, джерелом інформації для коригування митним органом митної вартості слугувала МД UА 209140/2022/084987 від 19.08.2022, де вартість такого товару становить 2,15 дол. США за кг (даного виду товару).
          В той же час, позивач надав документи, які свідчать про те, що ціна товару: скумбрія морожена ціла, розмір 400-600 г/шт.; країна походження Норвегія, становить 2,03 дол. США/кг).
          Враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 14.08.2022 у справі №820/9195/15, де вказано, що оцінюючи обґрунтованість обрання відповідачем другорядного методу визначення митної вартості товару (резервний), суд зазначає, що сама лише наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов переконання, що дані митного органу про вищу вартість розмитнених товарів не можуть мати більше значення, ніж подані декларантом документи про товар.
          За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що твердження митного органу про неможливість застосування обраного позивачем основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, є необґрунтованим, а документи, подані декларантом до митного органу, відповідають вимогам чинного законодавства і підтверджують заявлені позивачем відомості про митну вартість товарів.
          Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла переконання щодо обґрунтованості висновків суду першої інстанції про те, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, а тому оскаржене рішення про коригування митної вартості товарів підлягає скасуванню.
          Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції    нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
          Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)    України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.    Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Відповідно до ст. 316 КАС України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.         

Керуючись ч.3 ст. 243,  ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року у справі № 500/4175/22 - без змін. 
          Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 08.06.2023.