ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/360/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №707/45/23 Категорія: 305010900 	Суходольський О. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.
учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;
відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО»;
особа, яка подає апеляційну скаргу: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО»

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» - адвоката Шиліна Володимира Анатолійовича на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, 

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що 01 листопада 2019 року близько 21 години 45 хвилин у м. Черкаси по вул. Михайла Грушевського, сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , зіткнувся з автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , внаслідок чого пасажирка автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих травм померла на місці події. 
За вказаним фактом було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019250000000291 та розпочато досудове розслідування. 
Наявність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та смертю ОСОБА_6 підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті №1008.
Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_6 є: батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 . 
Оскільки на час смерті ОСОБА_6 мала на утриманні малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діти мають право на отримання страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника. 
За наданими позивачем розрахунками, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 50076 грн, тобто по 12519 грн на кожну особу, яка має право на отримання страхового відшкодування, а також 150228 грн мінімального гарантованого страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, по 75114 грн на кожну дитину.
 Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс №АО1836603, який діяв на момент настання ДТП станом на 01.11.2019 року, що підтверджується роздруківкою з центральної бази МТСБУ. 
Так, 06.07.2020 року з повідомленням про ДТП в ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» було скеровано заяву на виплату страхового відшкодування із додатками з вимогою виплатити страхове відшкодування, пов`язане із моральною шкодою - 37557 грн (3/4 частки для ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та заяву з вимогою виплатити страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника - 150228 грн для дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 
24.05.2021 року від відповідача на адресу адвокатського об`єднання надійшов лист, зі змісту якого вбачається, що відповідач визнав свою відповідальність за завдану шкоду позивачу та дітям загиблої, та прийняв рішення сплатити страхове відшкодування, що підтверджується листом №2129205 від 24.05.2021 року. 
ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 12519 грн страхового відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 , як матері загиблої. 
У зв`язку з тим, що відповідач не здійснив виплати страхового відшкодування моральної шкоди та шкоди, спричиненої втратою годувальника, дітям загиблої, позивач змушена була звернутися до суду із вказаним позовом.
На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 12519 грн страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою, та по 75114 грн страхового відшкодування, пов`язаного із шкодою, спричиненою втратою годувальника, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО»  на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суму страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою, в розмірі 12519 гривень.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО»  на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суму страхового відшкодування, пов`язаного із шкодою, спричиненою втратою годувальника, в розмірі 75114 гривень.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО»  на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суму страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою, в розмірі 12519 гривень.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО»  на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суму страхового відшкодування, пов`язаного із шкодою, спричиненою втратою годувальника, в розмірі 75114 гривень.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь держави судові витрати, які складаються з судового збору, в сумі 1073, 60 грн.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 гривень.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загинула внаслідок ДТП, яка трапилася 01.11.2019 року, цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахована у ПРАТ СК «ВУСО», враховуючи той факт, що діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , втратили годувальника, та відповідачем не сплачено страхового відшкодування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , підлягають до задоволення, а тому з відповідача на користь  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 необхідно стягнути страхове відшкодування, пов`язане з моральною шкодою, та із шкодою, спричиненою втратою годувальника.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» - адвокат Шилін В.А. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим, винесеним з недотриманням норм матеріального права, просив його змінити, стягнувши з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО»50 % страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 12 519,00 грн та 50% страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 75114,00 грн, а в решті відмовити. 
В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулася за участю, взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки: автомобіля «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , та автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , внаслідок чого пасажирка автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих травм померла на місці події. 
Вказує, що суд помилково дійшов висновку про стягнення 100% суми страхового відшкодування тільки зі страховика ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», що не відповідає нормам чинного законодавства.
Відповідно до положень частини другої статті 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини.
Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть , що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що відповідальними особами за заподіяння під час ДТП шкоди позивачу, в результаті якої загинула пасажирка автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_6 є водій автомобіля «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_5 цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та водій автомобіля «Skoda Octavia», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 .
Таким чином, оскільки у даному випадку відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, страхова виплата з відповідача, у випадку наявності відповідних підстав, має дорівнювати половині страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого.
За таких обставин, зазначає, що суд правильно визначив загальний розмір мінімально гарантованого страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника становить 150 228 грн (4173 грн х 12), але належним стягненням ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» є сума страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника в розмірі 75 114 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Лабик Р.Р. вказує, що позивач, скориставшись своїм правом вибору боржника, пред`явив свої вимоги до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», так як саме відповідач застрахував цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки, транспортного засобу «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно постанови про закриття кримінального провадження є винним у ДТП.
Крім того, звернуто увагу, що у справі №707/3199/21 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, судом апеляційної інстанції при відмові у задоволенні позову зазначено, що згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду №3019308355941625 водій легкового автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_5 загинув. Дана обставина також підтверджена доданою в суді апеляційної інстанції постановою про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2022 року. Крім того, вказаною постановою встановлено, що винною особою у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано саме ОСОБА_5 , дії якого знаходилися в причинному зв`язку з виникненням ДТП та настанням наслідків у вигляді загибелі потерпілих. Однак кримінальне провадження було закрите на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки померла особа, щодо якої були здійснені певні дії, передбачені ст. 42 КПК України і яка вже набула статусу підозрюваного.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 01 листопада 2019 року близько 21 години 45 хвилин у м. Черкаси по вул. Михайла Грушевського, сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , зіткнувся з автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , внаслідок чого пасажирка автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від отриманих травм померла на місці події, про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019250000000291.
Вказаний факт також підтверджується Довідкою №3019308355941625 про дорожньо-транспортну пригоду за вих. від 14.07.2020 року Управління патрульної поліції у Львівській області, яка знаходиться в матеріалах справи.
Згідно Централізованої бази даних МТСБУ, цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахована у ПРАТ СК «ВУСО», поліс №АО1836603.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .
Згідно лікарського свідоцтва про смерть №1008 від 03.11.2019 року, встановлено наявність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та смертю ОСОБА_6 
ОСОБА_6 є матір`ю ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 .
На підставі рішення виконавчого комітету Червонослобідської сільської ради від 16.12.2019 року №166, над малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_2 встановлено опіку та призначено опікуном ОСОБА_1 , яка є матір`ю померлої ОСОБА_6 .
Згідно довідки Червонослобідської сільської ради від 26.06.2020 року №1909/02-23, ОСОБА_6 на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом з батьком ОСОБА_7 , матір`ю ОСОБА_1 , дочкою ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 .
Відповіддю Залізничного районного у місті Львові відділі ДРАЦС від 20.08.2020 року №814/21.3-26 на адвокатський запит встановлено, що ОСОБА_6 не перебувала в шлюбі на день смерті.
Відповідачу ПрАТ СК «ВУСО» було направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву на виплату страхового відшкодування від 06.07.2020 року.
Згідно відповіді ПрАТ СК «ВУСО» від 24.05.2021 року №2129205, відповідач прийняв рішення про виплату позивачу страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, яка трапилася 01.11.2019 року, та повідомив, що для відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника необхідно надати документи, що підтверджують доходи потерпілого за попередній календарний рік та розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
У статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).
У статті 3 Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).
Частиною першою статті 21 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Пунктом 27.1 статті 27 Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
У справі, яка переглядається, установлено, що внаслідок ДТП (страхового випадку), яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_6 , настала смерть потерпілої ОСОБА_6 .
Згідно зі статтею 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Пунктом 9.4 статті 9 Закону встановлено, що страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
Відповідно до поліса № АО-1836603 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована у відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО».
Пунктом 27.2 статті 27 Закону передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Згідно із частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.
На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4173 грн.
Загальний розмір мінімально гарантованого страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника становить 150 228 грн (4173 грн х 36), а тому колегія суддів погоджується із доводами позивача, що страхове відшкодування повинно бути виплачено дітям загиблої ОСОБА_6 у рівних частинах по 75 114 грн кожному.
За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Частиною першої статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам та дітям. Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Судом установлено, що особами, як мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_6 є: батько - ОСОБА_7 , мати - ОСОБА_1 , дочка - ОСОБА_2 та син - ОСОБА_3 .
Встановивши факт заподіяння позивачу, яка діє в інтересах неповнолітніх дітей моральної шкоди внаслідок загибелі їх матері, суд обґрунтовано стягнув з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» моральну шкоду.
При цьому, її розмір розраховано у відповідності до вимог пункту 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (4 173 грн х 12 / 4 = 12519 грн).
Щодо доводів викладених у апеляційній скарзі, що шкода заподіяна позивачу повинна бути відшкодована не тільки ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», а й іншим учасником ДТП, то колегія суддів враховує наступне. 
У абзаці 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (абзац 1 пункту 36.3. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року в справі № 200/19873/16-ц (провадження № 61-10261св18) зазначено, що:
«відповідно до пункту 3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
Тобто, у зв`язку із тим, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська встановлено, що відповідальними у смерті потерпілого є двоє водіїв, то розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295св18) вказано, що:
«за змістом пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
Відтак, положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосування не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність візника гужового транспорту ОСОБА_7 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що:
«42. Припис пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.
47. Отже, у разі, якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування неподільної шкоди (як-от шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди) одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці. За змістом припису пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV частки відповідальних за завдання неподільної шкоди страхувальників (їхніх страховиків або Моторного (транспортного) страхового бюро України) є рівними».
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Постановою Черкаського апеляційного суду від 18 січня 2023 року у справі №707/3199/21 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 12 липня 2022 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого залишено без задоволення.
Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , - адвоката Лабика Руслана Романовича на постанову Черкаського апеляційного суду від 18 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілої.
Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вищевказаної постанови, судом апеляційної інстанції було установлено, що згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 3019308355941625 водій легкового автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_5 загинув. Дана обставина також підтверджена доданою в суді апеляційної інстанції постановою про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2022 року. Крім того, вказаною постановою встановлено, що винною особою у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано саме ОСОБА_5 , дії якого знаходилися в причинному зв`язку з виникненням ДТП та настанням наслідків у вигляді загибелі потерпілих. Однак кримінальне провадження було закрите на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки померла особа, щодо якої були здійснені певні дії, передбачені ст. 42 КПК України і яка вже набула статусу підозрюваного.
Отже, у зв`язку з тим, що установлено, що винною особою у вказаній дорожньо-транспортній пригоді визнано саме ОСОБА_5 , колегія суддів доходить висновку, що саме страховик, з яким було укладено договір страхування ОСОБА_5 - ПрАТ СК «ВУСО» має відшкодувати потерпілим особам завдану шкоду у повному обсязі.
Прийшовши до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів також бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (пункт 32 рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування або зміни даного рішення.
Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
З огляду на те, що позов підлягає задоволенню, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, заявлені відповідачем судові витрати на правничу допомогу задоволенню не підлягають.
У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача адвокатом Лабиком Р.Р. заявлено клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 18 000 грн, яка полягала у представництві інтересів позивача у суді апеляційної інстанції шляхом підготовки відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, адвокат позивача Лабик Р.Р. надав копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №2701 від 25 червня 2020 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати клієнту послуги по стягненню грошової компенсації за шкоду спричинену клієнту та особам в інтересах яких клієнтом було укладено цей договір за подією, що мала місце 01.11.2019 року в результаті якої загинула ОСОБА_6 . Також заявником подано замовлення на надання професійної правничої допомоги №1 від 27 червня 2020 року, довіреність від 26 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 уповноважила Лабика Р.Р. , ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 представляти її інтереси по факту ДТП, що мала місце 01.11.2019 року в результаті якої загинула її дочка ОСОБА_6 , ордер №1356008, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Лабика Р.Р., Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АО «Автопоміч».
Крім того, було долучено детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних для надання професійної правничої допомоги, в якому визначено, що адвокатом затрачено 6 годин на підготовку та подання відзиву, вартістю 18 000 грн.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій такої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Представник відповідача - адвокат Шилін В. не погодився із визначеним розміром витрат на правову допомогу позивача та подав до Черкаського апеляційного суду свої заперечення, в яких вказав про необґрунтованість заявлених витрат на правничу допомогу та їх неспівмірність. Зазначає, що АО «Автопоміч» спеціалізується на категоріях справ, пов`язаних з ДТП, а тому саме такі справи не є складними та такими, що потребують значної витрати часу на підготовку заяв до суду та представництва.
Проаналізувавши доводи учасників справи колегія суддів, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, приходить до висновку про доцільність зменшення витрат на правничу допомогу понесених ОСОБА_1 з 18 000 грн до 3 000 грн, та керується при цьому тим, що адвокат Лабик Р.Р. в складі АО «Автопоміч» бере участь у розгляді справи як представник позивача, починаючи з моменту підготовки позовних вимог та повинен був мати сформовану позицію з приводу спірних правовідносин. У відзиві на апеляційну скаргу свою позицію підтвердив, що в свою чергу не потребувало значного часу для її письмового викладу. 
Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» - адвоката Шиліна Володимира Анатолійовича залишити без задоволення. 
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2023 року залишити без змін.
Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1  судові витрати у розмірі 3000 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді