Справа № 461/1788/21                                Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д. 
Провадження № 22-ц/811/2397/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       05 травня 2023 року                                                 м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів:  Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря – Зеліско-Чемерис К.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в:
У березні 2021 року акціонерне товариство (далі – АТ) «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором – угодою №С16.185.73994 від 25.07.2017 року про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки в розмірі 23956 грн. 18 коп., з яких станом на 27.01.2021 року: 7040 грн. 47 коп. – основний борг, 3959 грн. 53 коп. – прострочений борг, 10732 грн. 64 коп. – прострочені проценти, 823 грн. 54 коп. – строкові проценти, 1400 грн. – інші штрафні санкції, нараховані по 29.02.2020 року включно, а також заборгованість за кредитним договором №Z62.00605.003996768 від 04.06.2018 року в розмірі 123401 грн. 66 коп., з яких станом на 27.01.2021 року: 15956 грн. 24 коп. – основний борг, 44189 грн. 71 коп. – прострочений борг, 17995 грн. 26 коп. – прострочені проценти, 567 грн. 32 коп. – строкові проценти, 662 грн. 33 коп. – нарахована плата за обслуговування кредиту, 35187 грн. 17 коп. – прострочена плата за обслуговування кредиту, 8843 грн. 63 коп. – пеня за несвоєчасне погашення платежів, нарахована по 29.02.2020 року включно, 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 25.07.2017 року між сторонами було укладено угоду №С16.185.73994 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (кредитний договір), згідно з яким, відповідач отримала кредит, шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах максимального ліміту – 200000 грн. та доступного ліміту – 10000 грн., з процентною ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 48% річних.
Окрім того, 04.06.2018 року між сторонами було укладено ще один кредитний договір №Z62.00605.003996768, згідно з яким відповідач отримала кредит в розмірі 64304 грн., зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами.
Позивач зазначає, що в повному обсязі виконав свої зобов`язання перед відповідачем за вказаними кредитними договорами, проте, відповідач зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконувала, останній платіж було здійснено (поповнено поточний рахунок) 29.03.2019 року, внаслідок чого утворилась спірна заборгованість. 
У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідача направлено вимогу від 10.12.2020 року про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме: достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також пеню, нараховану на день повного погашення заборгованості, та інші платежі за кредитним договором. Повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до відповідача будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2021 року позов АТ «Ідея Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитними договорами в розмірі 23956 грн. 18 коп. та 123401 грн. 66 коп., всього: 147357 грн. 84 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» судовий збір у розмірі 4540 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4200 грн.
Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 в особі свого представника – адвоката Іщука І.М., просила рішення скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Ідея Банк».
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що вона проживає в м. Києві і у зв`язку з карантинними обмеженнями просила суд продовжити строк для подання відзиву на позовну заяву, однак, суд цього питання за її заявою, яку отримав 06.05.2021 року, не вирішував, чим порушив норми процесуального закону та її процесуальні права, як відповідача у справі, зокрема, позбавивши її можливості подати заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача про стягнення пені в розмірі 8843 грн. 66 коп. та інших штрафних санкцій у розмірі 1400 грн.
Окрім того, зазначає, що сума заборгованості, яка вказана у наданій банком довідці-розрахунку, є необґрунтованою та недоведеною, оскільки з розрахунку заборгованості неможливо перевірити правильність та принципи порядку нарахування вказаної суми. 
Апелянт наголошує, що АТ «Ідея Банк» не мав права встановлювати такий платіж у кредитному договорі, як плату за обслуговування кредиту, а тому така умова договору є нікчемною, а стягнення заборгованості в цій частині – є безпідставним. При цьому, апелянт звертає увагу, що правильність такої правової позиції підтверджується судовою практикою Верховного Суду.
Також просить врахувати, що в розмір заборгованості за кредитним договором було включено пеню за несвоєчасне погашення платежів в розмірі 8843 грн. 66 коп. та інші штрафні санкції в розмірі 1400 грн., однак, останній платіж за кредитним договором вона здійснила 29.03.2019 року, тому позивач мав право стягувати пеню за несвоєчасне погашення платежів лише за період 27.01.2020 року по 29.02.2020 року.
Ухвалою від 12 серпня 2021 року справу призначено до розгляду в апеляційному суді без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження. 
13.09.2021 року від АТ «Ідея Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому банк заперечує доводи та вимоги апелянта. 
Ухвалою від 19 квітня 2022 року провадження у даній справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №496/3134/19, а після поновлення провадження – вирішено розглядати справу з повідомленням учасників справи.
В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку, відповідач подала до суду додаткові письмові пояснення та заяву про розгляд справи у її відсутності, позивач не повідомив суд про причини своєї неявки, тому відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 25.04.2023 року, є дата складення повного судового рішення – 05.05.2023 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено, що 25.07.2017 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду №С16.185.73994 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (далі – кредитний договір), за умовами якої відповідач отримала кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № НОМЕР_1 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків- НОМЕР_2 ), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого кредитним договором ліміту кредитної лінії, доступного відповідачу. 
Згідно з цим кредитним договором (угодою), банк встановив: максимальний ліміт кредитної лінії в розмірі 200000 грн. (п.3.1), ліміт кредитної лінії, доступний відповідачу на момент укладення угоди, – 10000 грн. (п.3.2).
Згідно з пунктом 3.3 договору, процентна ставка за користування кредитними коштами кредитної лінії становить 48% річних.
У пункті 3.4 договору зазначено, що розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється Тарифами Банку. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за кредитною лінією за попередній розрахунковий період – до останнього операційного дня платіжного періоду, який починається з дня, наступного за останнім днем попереднього розрахункового періоду, і закінчується на 30 день з моменту закінчення попереднього розрахункового періоду. Про суму коштів, які складають обов`язковий щомісячний платіж, банк щомісячно інформуватиме клієнта за допомогою смс-повідомлення, що надсилається на абонентський номер клієнта, вказаний ним в заяві на приєднання.
Згідно з пунктом 5.7.1 договору, пеня за невиконання грошових зобов`язань за угодою не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.
У пункті 5.7.2 договору вказано, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань за цією угодою не може перевищувати половини суми, одержаної клієнтом за угодою.
За повне або часткове прострочення сплати обов`язкового мінімального платежу клієнт зобов`язаний сплатити на користь банку штраф у розмірі, визначеному Тарифами (п.5.10).
У пункті 6 договору вказано, що сторони погодились, що позовна давність за спорами, що виникають з угоди, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойки (штрафів) тощо, становить 10 років.
Згідно з наданою позивачем довідкою розрахунком, заборгованість за кредитним договором (угодою) від 25.07.2017 року становить 23956 грн. 18 коп., з яких станом на 27.01.2021 року: 7040 грн. 47 коп. – основний борг, 3959 грн. 53 коп. – прострочений борг, 10732 грн. 64 коп. – прострочені проценти, 823 грн. 54 коп. – строкові проценти, 1400 грн. – інші штрафні санкції, нараховані по 29.02.2020 року включно.
10.12.2020 року позивач надіслав відповідачці письмову вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, в якій просив погасити заборгованість за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги. 
Однак, заборгованість за вказаним кредитним договором (угодою) у встановлений строк погашена не була відповідачкою, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог банку в цій частині.
З огляду на викладені вище умови кредитного договору (угоди), доводи апелянта про незаконність вимог позивача в частині стягнення прострочених процентів за користування кредитними коштами в розмірі 10732 грн. 64 коп. та інших штрафних санкцій у розмірі 1400 грн., є безпідставними, оскільки сплата процентів за користування кредитними коштами за ставкою 48% річних передбачена угодою, яка підписана відповідачкою, і вказана сума в спірній заборгованості не є платою за обслуговування чи надання кредиту та/або комісією, як помилково вважає відповідачка у своїх поясненнях, заперечуючи стягнення заборгованості в цій частині (а.с.218-219), а сума в 1400 грн. не є пенею за прострочення виконання грошового зобов`язання, а штрафною санкцією, тому підстав для зміни чи скасування рішення суду в цій частині немає.
Що ж стосується вимоги банку про стягнення з відповідачки заборгованості за іншим кредитним договором, то необхідно зазначити наступне. 
04.06.2018 року між АТ «Ідея Банк» та  ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z62.00605.003996768, згідно з яким відповідач отримала кредит в розмірі 64304 грн. на поточні потреби, зі сплатою 15% річних за користування кредитними коштами, строком на 36 місяців.
У пункті 1.10 кредитного договору вказано, що за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, - позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.
Графік щомісячних платежів за кредитним договором міститься у пункті 6 договору (у виді таблиці), як «плата за обслуговування». 
Право банку вимагати дострокового повернення кредиту передбачено пунктом 4.2.3 кредитного договору.
Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року – остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року – остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, завтерджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення   споживача   про   відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, вказана вище умова кредитного договору про встановлення плати за обслуговування кредиту та обов`язку позичальника вносити таку плату у виді щомісячного платежу є нікчемною, а тому підстав для стягнення з відповідача простроченої плати за обслуговування кредиту в розмірі 35187 грн. 17 коп. та нарахованої плати за обслуговування кредиту в розмірі 662 грн. 33 коп., що сумарно становить 35849 грн. 50 коп., немає.
У зв`язку з цим, не підлягає задоволенню й вимога позивача про стягнення пені в розмірі 8843 грн. 63 коп., оскільки заборгованість за кредитним договором по щомісячних платежах визначена неправильно, а банк іншого розрахунку суду не подав.
Отже, позовні вимоги банку про стягнення з відповідачки плати за обслуговування кредиту в розмірі 35849 грн. 50 коп. та пені в розмірі 8843 грн. 63 коп., що сумарно становить 44693 грн. 13 коп., і є складовими частинами заборгованості за кредитним договором №Z62.00605.003996768 від 04.06.2018 року, задоволенню не підлягають.
Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовної вимоги АТ «Ідея Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №Z62.00605.003996768 від 04.06.2018 року в розмірі 123401 грн. 66 коп. з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про часткове задоволення цієї позовної вимоги та стягнення на користь банку заборгованості за цим кредитним договором в розмірі 78708 грн. 53 коп. 
У зв`язку з цим, загальний розмір заборгованості, визначений судом першої інстанції, підлягає зменшенню із 147357 грн. 84 коп. до 102664 грн. 71 коп., тому рішення суду в цій частині необхідно змінити.
Відповідно до статті 141 ЦПК України та з урахуванням наслідків розгляду справи апеляційним судом, розмір судових витрат (судового збору та витрат на правничу допомогу), присуджений позивачу з відповідача, необхідно змінити, зменшивши розмір судового збору до 3722 грн. 80 коп. (2270 грн. + 1452 грн. 80 коп.), та зменшивши розмір витрат на правничу допомогу до 2940 грн., пропорційно до розміру задоволених вимог. 
Відповідно до статті 141 ЦПК України та у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги (30%), понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1021 грн. 50 коп. підлягають стягненню з АТ «Ідея Банк».
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2021 року в частині задоволення позовної вимоги акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №Z62.00605.003996768 від 04.06.2018 року в розмірі 123401 гривень 66 копійок скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цієї позовної вимоги.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором №Z62.00605.003996768 від 04.06.2018 року в розмірі 78708 гривень 53 копійок. 
В задоволенні решти вимог в цій частині – відмовити.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2021 року в частині визначення загального розміру заборгованості за кредитними договорами, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк», змінити, зменшивши його із 147357 гривень 84 копійок до 102664 гривень 71 копійок.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2021 року в частині визначення розміру судового збору та витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк», змінити, зменшивши розмір судового збору до 3722 гривень 80 копійок та зменшивши розмір витрат на правничу допомогу до 2940 гривень.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з акціонерного товариства «Ідея Банк» у користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1021 гривні 50 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 05 травня 2023 року.

Головуючий                                                         С.М. Бойко 
Судді:                                                                 С.М. Копняк 
                                                                        А.В. Ніткевич