КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
апеляційне провадження №22-ц/824/5955/2023
справа №759/12021/19

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року                                                                                            м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача   Поліщук Н.В.
суддів                       Нежури В.А., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Бондаря Антона Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Журибеди О.М.,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, усунення від права на спадкування за законом, -
 
встановив:
 
У липні 2019 року до суду звернулась ОСОБА_2 з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та усунення від права на спадкування за законом.
Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_1 , що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 1993 року - 1/3 частина та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 квітня 2015 року - частин.
Вказує, що позивачка та відповідачка - сестра померлого, звернулися до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини на майно ОСОБА_3 .
Зазначає, що познайомилась із спадкодавцем у 1993 році та з цього часу проживали разом однією сім`єю до його смерті у квартирі позивачки.
Вказує, що померлий з 1990 року мав захворювання, які стали причиною встановлення йому у 27 років інвалідності з непридатністю до праці. З часу знайомства та по день смерті померлий потребував догляду позивачки, матеріальної та моральної допомоги. З 1993 року померлий та позивачка разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, позивачка надавала померлому необхідну допомогу, без якої останній не міг обходитися.
Зазначає, що відповідачка не підтримувала стосунки з братом протягом спільного життя позивачки із спадкодавцем, не підтримувала родинних зв`язків, повністю ухилилася від надання допомоги брату, хоча спадкодавець не мав інших родичів, окрім сестри. Саме з цієї причини відповідачка не приймала участь у спадкуванні частин спірної квартири після смерті спільних із братом батьків.
Вказує, що вся процедура поховання спадкодавця повністю оплачена особисто позивачкою за власні кошти, проти чого відповідачка не заперечувала, однак прав на спадщину не визнає.
Оскільки відповідачка право позивачки на частину спадщини не визнає, позивачка вимушена звернутися до суду з позовом, оскільки вони проживали з померлим, як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу 25 років.
Мотивуючи наведеним, просить суд встановити факт проживання однією сім`єю без укладання шлюбу поняд п`ять років чоловіка (спадкодавця) і жінки (позивачки) з 1993 року по день смерті спадкодавця - ІНФОРМАЦІЯ_1 та на цій підставі визнати ОСОБА_2 спадкоємцем четвертої черги майна ОСОБА_3 ;
змінити черговість спадкування і визнати за ОСОБА_2 право на спадкування за законом після смерті спадкодавця разом із спадкоємцем другої черги ОСОБА_1 ;
усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
06 жовтня 2022 року Святошинський районний суд міста Києва позов задовольнив частково.
Встановив факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без укладання шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 19 січня 2019 року.
Визнав ОСОБА_2 спадкоємцем четвертої черги за законом, надавши їй право на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у другій черзі спадкування за законом.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, адвокатом Бондарем А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
Зазначає, що судом задоволені клопотання позивачки про витребування доказів та допиту свідків, проте не оцінено заперечення відповідачки, викладені у відзиві на позов.
Вказує, що згідно медичної документації причиною смерті брата відповідачки стала механічна асфіксія внаслідок закриття гортані чужорідним тілом. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть, виданого 21 січня 2019 року, він помер за адресою АДРЕСА_2 . Лікарське свідоцтво про смерть доводить те, що брат відповідачки помер не від тяжкої набутої хвороби, помер не в лікарні або в дома, а фактично помер на  роботі, де він працював. Тобто, маючи II групу інвалідності, не був у безпорадному стані та не можна уважати, що в нього тривалий час була тяжка хвороба.
Вказує, що фактично рішення суду першої інстнації ґрунтується на показах свідків, що мали б бути оцінені критично.
Зазначає, що судом хибно установлено факти того, що померлий з 1990 року мав захворювання, що стали причиною встановлення у віці 27 років інвалідністі та перебував на обліку в онкологічному центрі з 1993 року та те, що позивач матеріально та морально допомагала померлому, оскільки останній потребував такої допомоги та перебував в безпорадному стані.
Уважає, що суд дійшов хибного висновку про задоволення вимог позивача в частині зміни черговості та визнання за позивачкою як спадкоємця четвертої черги за законом, права на спадкування майна спадкодавця позивачки зі спадкоємцем другої черги відповідачем.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правовий висновок Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 та від 26 вересня 2019 року у справі №521/6358/17.
Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2022 року в частині задоволених позовних вимог скасувати  та ухвалити нове судове рішення про відомову у задоволенні позову в цій частині.
27 квітня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу.
В обґрунтування відзиву вказує, що факт проживання однією сім`єю з 1993 року по день смерті ОСОБА_3 підтверджений шістьма свідками, медичними картками ОСОБА_3 з адресою місця проживання позивачки, численними спільними фотографіями, а також фактом похованням спадкодавця виключно за рахунок позивачки.
Вказує, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.
Зазначає, що безпорадний стан ОСОБА_3 включає такі ознаки: тривале онкологічне захворювання, постійне лікування опромінюванням та дозоване отримання хіміотерапії у спеціалізованих медичних закладах, придбання спеціальних ліків у періоди між прийомами лікування, неможливість самостійно забезпечити рівень життя, необхідність спеціалізованого харчування під час хіміотерапії та променевої терапії, неможливість працювати, неявність інвалідності, інфаркт міокарду, черепно-мозкова травма.
Вказує, що відповідачка у судовому засіданні не заперечувала того факту, що поховання ОСОБА_3 здійснювалось за рахунок позивачки.
Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 липня 2019 року оскаржується в частині вирішення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміну черговості спадкування, відтак в іншій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не переглядається.
В судовому засіданні адвокат Бондар А.В., який діє в інетерсах ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити.
Позивачка ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, пославшись на її необґрунтованість.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановивши факт проживання однією сім`єю, суд першої інстанції вказав, що з досліджених в судовому засіданні доказів установлено, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та позивачка ОСОБА_2 були пов`язані спільним побутом та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1993 року по день смерті спадкодавця, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Разом з цим, суд зазначив, що встановлення факту проживання чоловіка та жінки без шлюбу до 01 січня 2004 року є неможливим, оскільки діючий Сімейний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року, відтак суд встановив факт проживання однією сім`єю з 01 січня 2004 року - з часу набуття чинності СК України, і  до 19 січня 2019 року.
Задовольнивши позов в частині зміни черговості та визнання за позивачкою, як спадкоємця четвертої черги за законом, права на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_3 зі спадкоємцем другої черги, суд першої інстанції уважав установленим факт того, що померлий ОСОБА_3 з 1990 року мав захворювання, які стали причиною встановлення у віці 27 років інвалідністі та перебував на обліку в онкологічному центрі з 1993 року, а також доведеним, що позивачка матеріально та морально допомагала померлому, оскільки останній потребував такої допомоги та перебував у безпорадному стані.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке. 
Відповідно до даних свідоцтва на право на спадщину за законом від 04 квітня 2015 року спадкоємцем майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її син ОСОБА_3 , спадщина складається з частин квартири АДРЕСА_1 , що належала померлій: частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 1993 року, частина - що належала ОСОБА_5 , матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якої була дочка ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, частина - що належала ОСОБА_6 , чоловіку, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем якого була дружина ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.10).
Установлено, що ОСОБА_3 з 01 жовтня 2005 року встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням, що підтверджується даними довідки до акту огляду МСЕК №015366 від 24 жовтня 2005 року (а.с.6).
З даних довідки КИ-1 №067923 убачається, що ОСОБА_3 не придатний до регулярної праці (а.с. 6 зворот).
З даних лікарського свідоцтва про смерть №020-205 від 21 січня 2019 року установлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).
З даних довідки про причину смерті №020-205 від 21 січня 2019 року установлено, що причиною смерті ОСОБА_3 стала механічна асфіксія внаслідок закриття гортані чужорідним тілом. Вдихання та заковтування їжі, що спричинили закупорення дихальних шляхів (а.с.7 зворот).
З даних договору - замовлення про надання ритуальних послуг, укладеного 21 січня 2019 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_7 установлено, що предметом укладеного договору є надання ритуальних послуг, що не входять до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг (а.с.12,14).
З даних листа Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві установлено, що ОСОБА_3 перебував на обліку в Головному управлінні та з 07 квітня 1994 року, одержував пенсію по інвалідності, розмір якої був обчислений відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 93-94).
З даних листа КНП "Київський міський клінічний онкологічний центр" №061/161-799 від 08 червня 2022 року установлено, що ОСОБА_3 з березня 1994 року перебував на обліку у вказаному закладі охорони здоров`я. З 24 червня 1996 року по 12 грудня 2014 року регулярно отримував стаціонарне лікування у хіміотерапевтичному відділенні (а.с. 123).
Відповідно до частин 1,2 статті 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків.
Належність, допустимість і достовірність доказів означає, що кожен доказ має містити відомості, необхідні для встановлення обставин справи. Давність виникнення доказу має особливе значення для встановлення істини. В окремих випадках давність доказу може свідчити про його об`єктивність та належну інформативність, оскільки він виник в умовах, коли неможна було передбачити, що в майбутньому він матиме значення і відповідно не було впливу на його створення. В інших випадках давність доказів може бути піддана розумному сумніву з огляду на конкретні обставини справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок про те, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. 
На підтвердження позовних вимог позивачкою надано до суду довідку до акту огляду МСЕК №015366 від 24 жовтня 2005 року, копію лікарського свідоцтва про смерть та копію свідоцтва про смерть, копію довідки про причину смерті, копію договору замовлення на надання ритуальних послуг від 21 січня  2019 року, меню ресторану "Ті-Арт", які не містять даних, які б давали підстави для встановлення обставин, якими позивачка обгрунтовує свої позовні вимоги.
Інших письмових доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю з померлим, які б відповідали вимогам статей 77-80 ЦПК України,  позивачкою не надано.
Фактично висновки суду першої інстанції про задоволення вимоги в цій частині грунтуються на даних показів свідків, допитаних у судовому засіданні.
Разом з цим, пояснення свідків носять узагальнений характер та стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін, натомість даних на підтвердження фактичних обставин такі пояснення не містять та не підтверджують факту  усталених відносин, які притаманні подружжю.
Відтак апеляційний суд робить висновок про недоведеність позовних вимог в цій частині, а висновки суду першої інстанції є неправильними. 
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Колегія суддів зазначає, що правила статті 1259 ЦК України щодо зміни черговості у спадкуванні можуть бути застосовані лише в тому разі, якщо особа, спадкоємець наступних черг, опікувалася над спадкодавцем, здійснювала побутовий догляд, до моменту його смерті у розумно тривалий час, а інші спадкоємці при цьому уникали такого обов`язку без поважних причин.
При цьому, не входить в поняття "тривалий час" сам лише період догляду чи інша допомога, які не мають суттєвого характеру або здійснення значних витрат, у зв`язку із перебуванням спадкодавця в лікарні в безпорадному стані.
Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.
Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх зазначених обставин, проте у цій справі не установлено жодної із наведених обставин, а висновки суду в цій частині грунтуються виключно на припущеннях. Отже рішення суду в цій частині не можна уважати законним і обгрунтованим.
Відповідно до статті 376 ЦПК України недловеденість обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Бондаря Антона Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2022 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове такого змісту.
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без укладання шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 19 січня 2019 рік та визнання ОСОБА_2 спадкоємцем четвертої черги за законом, надавши їй право на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у другій черзі спадкування за законом - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено  21 червня  2023 року. 

Суддя-доповідач                                                   Н.В. Поліщук

Судді                                                                                   В.А. Нежура

                                                                                              В.В. Соколова