ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/518/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 697/1685/22 Категорія: 311020000 	Колісник Л. О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       12 червня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого                                Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                                        Сіренка Ю.В., Новікова О.М.
       
учасники справи: 
позивач –   ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ;
       особа, яка подає апеляційну скаргу – відповідач ОСОБА_2 

розглянувши в м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області – адвоката Бовшика Миколи Юрійовича на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді  Колісник Л.О. у приміщенні Канівського міськрайонного суду Черкаської області 03.02.2023 року,у справі за позовом  ОСОБА_1 до Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради, Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області про стягнення середнього розміру заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

       27.10.2022 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради, Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області про стягнення середнього розміру заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи, стягнення моральної шкоди. 
       Свої вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_1 у листопаді 2021 року звернулася з позовом до Канівської спеціалізованої шкоди І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення позивача на роботі.
       Згідно з рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.02.2022 року позов у справі № 697/2360/21 задоволено частково. Судом вирішено визнати протиправним і скасувати наказ Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області від 05.11.2021 року № 59-К (з урахуванням наказу № 70-к від 14.12.2021 року) про відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати. У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено. Стягнуто з Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області (зареєстроване місцезнаходження: Черкаська область, Черкаський район, м. Канів, вул. Шевченка, 83, код ЄДРПОУ 04591647) на користь ОСОБА_1 , судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3500,00 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 908,00 грн.
       В описовій частині рішення судом було зазначено про те, що: разом з тим, рішення суду не перешкоджає як позивачу захистити свої права шляхом пред`явлення у встановленому законом порядку позову до належного відповідача, так і належному суб`єкту добровільно виконати обов`язок щодо виплати позивачу заробітної плати з дня незаконного відсторонення від роботи до дня фактичного допущення до роботи.
       Згідно ухвали Черкаського апеляційного суду у справі № 697/2360/21 від 02.05.2022 року судом апеляційної інстанції відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника відповідача Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області адвоката Бовшика М.Ю. на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.02.2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та поновлення на роботі.
       Позивач, в свою чергу, згідно рекомендованого листа, звернулась до Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області та Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради з пропозицією вирішення питання в досудовому порядку щодо сплати в добровільному порядку розміру понесених судових витрат та розміру середньої заробітної плати за час незаконного відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021 року по 01.03.2022 року в кількості 78 робочих днів у відповідності до рішення суду, яке набрало законної сили. Ця пропозиція відповідачами проігнорована.
       В подальшому згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області залишено без задоволення. Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 02.05.2022 року залишено без змін.
       29.07.2022 року Канівським міськрайонним судом Черкаської області у справі прийнято ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 про зміну способу й порядку виконання судового рішення у цивільній справі № 697/2360/21 за позовом ОСОБА_1 до Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії – задоволено. 
       Судом прийнято ухвалу про зміну способу і порядку виконання рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 697/2360/21, застосувавши безспірне списання стягнутих на користь позивача ОСОБА_1 понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 3500,00 грн. та витрат на сплату судового збору в сумі 908,00 грн. з розрахункових рахунків відкритих Відділом освіти виконавчого комітету Канівської міської ради у казначейській службі, на яких розміщені кошти місцевого бюджету Канівської міської ради ОТГ Черкаського району Черкаської області.
       Згідно постанови Черкаського апеляційного суду у вказаній справі від 12.10.2022 року апеляційну скаргу Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області залишено без задоволення. Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.07.2022 року залишено без змін. Стягнуто з Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області 2481,00 грн. на користь держави судового збору за подання апеляційної скарги.
       Із вище викладеного вбачається, що на даний час встановлено абсолютний характер правовідносин між позивачем та відповідачами. Так має місце відповідна сатисфакція юридичних обставин щодо відшкодування майнової та матеріальної шкоди, яка є заподіяна позивачу внаслідок незаконних та протиправних дій відповідача.
       У відповідності до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП).
       Розпорядником коштів з виплати заробітної плати є відповідач Відділ освіти виконавчого комітету Канівської міської ради. Отже, з відповідача на користь позивача повинна бути стягнута наступна сума: 22679,48 + 16485,39 = 39164,87 грн. / 61 = 642,00 грн. х 78 = 50076,00 грн.
       Оскільки встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача, що призвели до того, що на протязі 11 місяців відповідач не бажає визнавати протиправність своїх дій, здійснити виплати заробітної плати, а за цих обставин, позивач отримала душевні страждання, втратила віру у наступний день, постійно хвилювалася щодо вишукування джерела фінансового забезпечення через те, що умисні неправомірні дії відповідача були створені для протиправного переконання вчинити певні медичні маніпуляції, які несуть в собі пряму шкоду для життя і здоров`я людини. Таким чином, позивач вважає, що, враховуючи обставини справи, вимоги розумності, справедливості та виваженості, розмір заподіяної моральної шкоди підлягає визначенню та стягненню з відповідача в розмірі 50000,00 грн.
       Просила суд стягнути з відповідача Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради середній розмір заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи в сумі 50076,00 грн.; стягнути з відповідачів Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради, Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області в солідарному порядку моральну шкоду в сумі 50000,00 грн.; стягнути судові витрати з відповідача.
       Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради, Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області про стягнення середнього розміру заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи, стягнення моральної шкоди – задоволено частково.
       Стягнуто з Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради (код ЄДРПОУ 04591647, адреса: 19003, Черкаська область, Черкаський район, м. Канів, вул. Шевченка, 49) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , середній розмір заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи в сумі 50076 (п`ятдесят тисяч сімсот шість) гривень. 00 копійок.
       Стягнуто солідарно з Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради (код ЄДРПОУ 04591647, адреса: 19003, Черкаська область, Черкаський район, м. Канів, вул. Шевченка, 49), Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області (зареєстроване місцезнаходження: Черкаська область, Черкаський район, м. Канів, вул. Шевченка, 83, код ЄДРПОУ 04591647) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
       У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
               Стягнуто з Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради (код ЄДРПОУ 04591647, адреса: 19003, Черкаська область, Черкаський район, м. Канів, вул. Шевченка, 49) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , сплачений судовий збір у розмірі 29 (двадцять дев`ять) гривень 77 копійок.
       Стягнуто з Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області (зареєстроване місцезнаходження: Черкаська область, Черкаський район, м. Канів, вул. Шевченка, 83, код ЄДРПОУ 04591647) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , сплачений судовий збір у розмірі 29 (двадцять дев`ять) гривень 77 копійок.
       Стягнуто з Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради (код ЄДРПОУ 04591647, адреса: 19003, Черкаська область, Черкаський район, м. Канів, вул. Шевченка, 49) на користь держави судовий збір у розмірі 992 ( дев`ятсот дев`яносто дві ) гривні 00 копійок.
       Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області адвокат Бовшик М.Ю. оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується, що позивачем не сплачено судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку, що, як наслідок, свідчить про неможливість розгляду судом першої інстанції позовної вимоги. Тому, всупереч висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 940/4518/16, судом першої інстанції не було застосовано положень ч. 1 ст. 185, ч. 11 ст. 187 ЦПК України.
       Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, скаржник зазначає, що стягнута судом сума середнього заробітку не відповідає принципу добросовісності та вносить дисбаланс між інтересами сторін.
       Представник скаржника вважає, що суд першої інстанції за відсутності будь-яких доказів спричинення позивачеві моральної шкоди, безпідставно, хоч і частково, але задовольнив позовну вимогу про стягнення моральної шкоди.
       В апеляційній скарзі вказується скаржником, що роботодавцем позивача є Канівська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області, а відтак Відділ освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області є неналежним відповідачем у справі, однак на вказане суд першої інстанції не звернув уваги.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково ототожнив поняття формування фонду заробітної плати та особи, з якої ці кошти можуть бути стягнуті (відповідачі). Мотивувальна та резолютивна частини оскаржуваного рішення є взаємо суперечливими, оскільки в мотивувальній частині вказано, що відділ освіти є належним відповідачем та з нього мають стягуватися грошові кошти згідно заявлених позовних вимог, а в резолютивній частині наявне стягнення, як з відділу освіти та із іншого відповідача – школи № 6. Тому, в даному випадку скаржник вважає, що суд вийшов за межі повноважень, оскільки фактично не визначав правильність належності відповідача, а здійснив аналіз відносин на стадії виконання рішення суду, ще до його винесення. 
       Представник скаржника окремо звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_1 вже зверталась з позовною вимогою до Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області про стягнення середнього заробітку (справа № 697/2360/21), однак їй було відмовлено у задоволені даної вимоги рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.02.2022 року та вказане рішення позивач не оскаржувала. А тому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд першої інстанції повинен був відмовити у відкритті провадження.
       Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, представник Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області адвокат Бовшик М.Ю. просить скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2023 року та винести постанову, якою відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 
       10 квітня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.
       В обґрунтування відзиву вказується, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що середній розмір заробітної плати за час незаконного відсторонення працівника від роботи за своїм змістом є заробітною платою, а отже, позивач звільняється від сплати судового збору при поданні позову про її стягнення.
       Позивач ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ухвалення судом рішення про визнання наказу про відсторонення від роботи та відмову у задоволенні вимоги про зобов`язання виплатити заробітну плату містить інший предмет спору, ніж той, що розглядається судом, а вимоги пред`явлені до іншого відповідача. У позові, що розглядається позовні вимоги пред`явлені до Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області, тоді як попередній спір виник у позивача із закладом освіти. Також у справі № 697/2360/21 суд відмовив у задоволенні вимоги про зобов`язання закладу освіти виплатити позивачу заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи. 
       Стягнення ж середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відрізняється як за своєю суттю, так і за способом обрахунку від заробітної плати за виконану роботу. У зв`язку з цим вимоги за даним позовом та попередні не є ідентичними, а тому посилання представника відповідачів про неможливість розгляду вимог за даним позовом через те, що подібні вимоги вже пред`являлися, не ґрунтуються на вимогах закону. Суд вірно встановив, що особливості здійснення управління та фінансово-господарської діяльності навчальних закладів визначається, зокрема, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про освіту».
       У відзиві зазначається, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про те, що у своїй діяльності комунальні некомерційні підприємства та установи не наділенні повною самостійною відповідальністю у відносинах з третіми особами, а така відповідальність субсидіарно покладається на органи місцевого самоврядування, у віданні яких перебувають відповідні підприємства або установи.
       Позивач ОСОБА_1 вважає, що Відділ освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області є належним відповідачем за позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час незаконного відсторонення від роботи.
       Враховуючи наведене у відзиві, позивач ОСОБА_1 просить залишити рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2023 року без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
       Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
       Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
       Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі  сторін.
       Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.
       Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду у справі №697/2360/21 вимогу позивача про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення позивача від роботи задоволено, а тому вимога про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу також підлягає задоволенню.
       Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відсторонення позивача від роботи Канівською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області без збереження заробітної плати та невиплата Відділом освіти виконавчого комітету Канівської міської ради заробітної плати позивачу під час її незаконного відсторонення від роботи, так і після визнання незаконним наказу про відсторонення від роботи, свідчить про взаємопов`язані, сукупні дії та спільну вину відповідачів у завданні моральної шкоди позивачу та їх спільну відповідальність.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
       Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу № 59-к від 05.11.2021 року Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області Тригуб Ю.В., вчителя англійської мови, відсторонено від роботи з 08.11.2021 року у зв`язку з порушенням законодавства України про обов`язковість щеплень від COVID-19 без збереження заробітної плати. Центральною бухгалтерією тимчасово припинено оплату праці ОСОБА_1 з 08.11.2021 року на час, фактично витрачений для проходження вакцинування від хвороби COVID-19. Підстава: ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 ОСОБА_3 № 225 від 26.10.2021 року (а. с.7). 
       Із вказаним наказом ОСОБА_1 була ознайомлена 08.11.2021 року, про що свідчить її особистий підпис, також письмово підтвердила, що з наказом не погоджується.
       Відповідно до наказу № 70-к від 14.12.2021 року Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області з метою виправлення технічної помилки, у зв`язку з допущенням якої невірно вказано дату видачі наказу внесено зміни до наказу від 05.11.2021 року № 59-к «Про відсторонення від роботи Юлії Тригуб», якими визначити дату видачі наказу – 08.11.2021 року» (а. с. 8).
       Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 697/2360/21 від 11.02.2022 року, яке було залишено без змін та вступило в законну силу 02.05.2022 року, позов ОСОБА_1 до Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення позивача на роботі – задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано наказ Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області від 05.11.2021 року № 59-К (з урахуванням наказу № 70-к від 14.12.2021 року) про відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати. У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено. Стягнуто з Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області на користь ОСОБА_1 , судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3500,00 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 908,00 грн. (а. с.10-20, 25-36).
       Відповідно до наказу № 10/к від 28.02.2022 року Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області, призупинено дію наказу від 08.11.2021 року № 59/к «Про відсторонення від роботи вчителя англійської мови ОСОБА_1 » до завершення військового стану в Україні. Допустити до роботи вчителя англійської мови ОСОБА_1 з 01.03.2022 року (а. с. 9).
       Згідно даних довідки про доходи, виданої Відділом освіти виконавчого комітету Канівської міської ради № 118 від 24.11.2021 року та довідки Пенсійного фонду України форма ОК-7, яка видана ОСОБА_1 , вбачається, що її заробітна плата за останні два місяці перед відстороненням складала 22679,49 грн. (вересень 2021 року) та 16485,39 грн. (жовтень 2021 року) (а. с. 42-47).
       Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
       Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
       Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі, й у зв?язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв?язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.
       Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
       Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України).
       Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата відповідно ст. 115 ч.1 КЗпП України).
       Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у пункті 10 Постанови від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП України).
       Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, а саме, що рішенням суду у справі № 697/2360/21 вимогу позивача про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення позивача від роботи задоволено, вірно застосував норми матеріального права, прийшов до законного та обґрунтованого висновку, що вимога про стягнення на користь позивача середного заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню.
       Судом першої інстанції вірно встановлено помилковість наданого позивачем розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08.11.2021 року по 01.03.2022 року, який за розрахунком суду першої інстанції є вищим, ніж заявлений позивачем.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства з відповідача Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час його незаконного відсторонення від роботи у розмірі, який заявлений у позові, а саме 50076,00 грн.
Вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу – періоду її незаконного відсторонення від роботи - є вимогою про стягнення заробітної плати (ст. 235 КЗпП України) і не підпадає під критерії, визначені ст. 117 КЗпП України, як спеціального виду відповідальності роботодавця при затримці розрахунку при звільненні, за яку сплачується судовий збір на загальних підставах.
       Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16 та від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19.
       Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що середній розмір заробітної плати за час незаконного відсторонення працівника від роботи за своїм змістом є заробітною платою, а отже, позивач звільняється від сплати судового збору при поданні позову про її стягнення.
       Судом першої інстанції вірно встановлено, що особливості здійснення управління та фінансово-господарської діяльності навчальних закладів визначається, зокрема, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про освіту».
       Пунктом 1 частини першої статті 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, повноваження у сфері управління закладами освіти, охорони здоров?я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення.
       Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про освіту» в Україні для управління освітою створюються система державних органів управління і органи громадського самоврядування.
       Згідно з положеннями частини другої статті 14 Закону України «Про освіту» місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування створюються відповідні органи управління освітою, діяльність яких спрямовується, зокрема, на управління навчальними закладами, що є комунальною власністю.
       Місцеві органи управління освітою у здійсненні своїх повноважень підпорядковані місцевим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування та відповідним державним органам управління освітою.
       Статтями 61 та 63 Закону України «Про освіту» встановлено, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. 
       З огляду на чинне законодавство України, в тому числі, Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» «Про освіту», «Про повну загальну середню освіту», Бюджетний кодекс України, органи місцевого самоврядування через власні рахунки, обслуговують діяльність закладів освіти.
       Договір № б/н від 06.04.2018 року, укладений між відповідачами, підтверджує обов`язок Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради здійснювати своєчасну оплату витрат і необхідних розрахунків, що виникають у процесі виконання плану фінансово-господарської діяльності Канівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області по бюджетних і позабюджетних коштах з організаціями та окремими фізичними особами в межах сум, профінансованих з Державного та місцевого бюджетів, інших надходжень.
       Згідно даних довідки про доходи № 118 від 24.11.2021 року та довідки форми ОК-7 застрахованої особи ОСОБА_1 вбачається, що нарахування і виплату заробітної плати позивачу здійснює Відділ освіти виконавчого комітету Канівської міської ради.
       Отже, у своїй діяльності комунальні некомерційні підприємства та установи не наділенні повною самостійною відповідальністю у відносинах з третіми особами, а така відповідальність субсидіарно покладається на органи місцевого самоврядування, у віданні яких перебувають відповідні підприємства або установи.
       Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 5023/4388/12.
       Таким чином, з огляду на вказане вище, доводи апеляційної скарги стосовно того, що Відділ освіти виконавчого комітету Канівської міської ради є неналежним відповідачем у даній справі, оцінюються колегією суддів апеляційного суду критично та відхиляються.
       Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв?язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
       За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об?єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.
       У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров?я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв?язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
       Суд першої інстанції вірно послався, що доводи позивача про порушення законних прав, яке полягало у невиплаті належних їй грошових сум заробітної плати, знайшли своє підтвердження. Наявність такого порушення безперечно призвело до моральних страждань, пов`язаних з відсутністю джерел до існування при її відстороненні від роботи, змусило позивача докладати додаткових зусиль для організації життя. 
        Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи те, що позивач мала незручності з приводу порушення відносно неї законодавства, позивач хвилювалася, зазнала моральних страждань, а також приймаючи до уваги тривалість не проведення повного розрахунку з позивачем, вимоги розумності та справедливості, суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, визначивши моральну шкоду у розмірі 3000 грн.
       Суд першої інстанції звернув увагу на те, що відсторонення позивача від роботи Канівською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням іноземних мов Канівської міської ради Черкаської області без збереження заробітної плати та невиплата Відділом освіти виконавчого комітету Канівської міської ради заробітної плати позивачу під час її незаконного відсторонення від роботи, так і після визнання незаконним наказу про відсторонення від роботи свідчить про взаємопов`язані, сукупні дії та спільну вину відповідачів у завданні моральної шкоди позивачу та їх спільну відповідальність.
       Доводи апеляційної скарги стосовно того, що вимоги за даним позовом та у справі №697/2360/21 є ідентичним, спростовуються висновком суду першої інстанції, з яким повністю погоджується апеляційний суд, оскільки у справі № 697/2360/21 суд відмовив у задоволенні вимоги про зобов`язання закладу освіти виплатити позивачу заробітну плату за час її незаконного відсторонення від роботи. 
       Стягнення ж середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відрізняється як за своєю суттю, так і за способом обрахунку від заробітної плати за виконану роботу. 
       Крім того, у позові, що розглядається позовні вимоги пред`явлені до Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради, тоді як попередній спір виник у позивача із закладом освіти.
       Посилання апеляційної скарги на невідповідність висновків суду першої інстанції висновкам Верховного Суду є необґрунтованими, оскільки висновки касаційної інстанції у наведених відповідачем справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними.
       Колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів, підтверджених належними і допустимими доказами, що унеможливлює оцінити такі докази судом, як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, оцінка яких спрямована на встановлення достовірності чи відсутності обставин, з якими відповідач пов`язує наявність підстав для відмови у задоволенні позову.
       Отже, доводи апеляційної скарги колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки є безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час розгляду позовної заяви, неправильного застосування норм матеріального права, оскільки такі скаржником не наведені у скарзі, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного рішення суду першої інстанції, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
       Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
                 Колегія суддів апеляційного суду враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
       Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та не підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з дотриманням норм процесуального законодавства, правильним застосовуванням норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
       Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід залишити за особою, яка подавала скаргу, оскільки рішення суду залишено - без змін, а тому судові витрати апеляційним судом не переглядаються.
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

       Апеляційну скаргу представника Відділу освіти виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області – адвоката Бовшика Миколи Юрійовича – залишити без задоволення.
       Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2023 року – залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.

       Головуючий                                                                Л.В. Нерушак

       Судді                                                                        Ю.В. Сіренко

       О.М. Новіков