КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №757/28450/21                                           Головуючий у І інстанції -Ільєва Т.Г.
апеляційне провадження №22-ц/824/5434/2023       Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.

 
                                                                ПОСТАНОВА
                                                           ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 

23 березня  2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
Головуючого Гуля В.В.,
суддів  Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,
за участю секретаря  Линок В.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНІЛОН» про розірвання договору банківського вкладу та стягнення депозитних коштів,-
 
                                                                   встановив:
 
  У травні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», третя особа  Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНІЛОН», про розірвання договору банківського вкладу та стягнення депозитних коштів.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є громадянином України, до початку незаконної анексії Автономної Республіки Крим в лютому 2014 року він був зареєстрований та постійно мешкав в м. Сімферополь.
 
07 липня 2011 року між позивачем та Акціонерним Товариством Комерційний Банк «Приватбанк» було укладено депозитний Договір №SAMDN25000717889182 (вклад "Стандарт" зі щомісячною виплатою) на суму 8750, 00 доларів США (Договір 1). Гроші були внесені в касу Банку в день укладення договору .
 
20 липня 2012 року між ОСОБА_1 та КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського вкладу №SAMDN25000727323788 «Стандарт» на строк 12 місяців (далі Договір 2). Сума вкладу за договором становить 9470,00 доларів США. Гроші були внесені в касу банку в день укладення договору. Обидва договори було укладено в м. Сімферополь.
 
При укладенні Договору 2 гроші з депозитного рахунку, відкритого за Договором 1, було перераховано на депозитний рахунок, відкритий за Договором 2. Позивач додатково вніс в касу Приватбанку 720,00 доларів США.
 
Станом на дату подання позову сума вкладу за Договором №SAMDN25000727323788 не змінювалась. Позивач не вносив додаткові кошти на депозитні рахунки та не отримував їх.
 
У лютому 2014 року всі рахунки позивача відкритті у АТ «КБ «Приватбанк» було заблоковано і він втратив доступ до них.
 
Позивач вказує, що на сьогодні позбавлений можливості дізнатись у відповідача актуальний стан своїх рахунків та не має адекватної комунікації з банком. Неодноразові звернення до відділень банку на підконтрольній території України не дали результату, банк не обслуговує рахунки позивача, відкриті в АР Крим до початку окупації Кримського півострову.
 
31 серпня 2015 року позивач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» через систему онлайн банкінгу «Приват 24» із запитом про строки повернення коштів, що обліковуються на його рахунках в КБ «Приватбанк». Відповідь на запит надійшла в електронному вигляді. У відповіді вказано, що кошти позивача тимчасово заморожені.
 
25 листопада 2016 року позивач надіслав в АТ КБ «Приватбанк» заяву про розірвання договору №SAMDN25000727323788 та повернення депозитних коштів. Заяву було відправлено поштовим відправленням з описом вкладення. Відповідь на цю заяву позивачу не надходила.
 
20 квітня 2021 року представником позивача було направлено адвокатський запит до КБ «Приватбанк» із вимогою надати інформацію про депозитні рахунки позивача за депозитними договорами №№ SAMDN25000717889182 та №SAMDN 25000727323788.
 
05 травня 2021 від відповідача надійшла відповідь на адвокатський запит, в якій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовився відкрити запитувану інформацію через те, що вона є банківською таємницею. Адвокатський запит, на думку банку, не дає підстав для її розкриття.
 
Позивач вказує, що на даний час сума на депозитному рахунку за договором № SAMDN 25000727323788, становить 9470,00 доларів США. Відсоткова ставка за цим договором становить 10% на рік. В останнє відсотки за договором було нараховано на картковий рахунок позивача 08.02.2014 року. Через місяць, в березні 2014 року рахунки вже було заблоковано. Таким чином, стягненню підлягають відсотки за депозитом в період з 08.02.2014 по 19.05.2021.
 
Відсотки в 2014 році: 9470,00/100*8/365*327=848,41 доларів США; відсотки в 2015 році: 9470,00/100*8/365*365=947,00 доларів США; відсотки в 2016 році: 9470,00/100*8/366*366=947,00 доларів США; відсотки в 2017 році: 9470,00/100*8/365*365=947,00 доларів США; відсотки в 2018 році: 9470,00/100*8/365*365=947,00 доларів США; відсотки в 2019 році: 9470,00/100*8/365*365=947,00 доларів США; відсотки в 2020 році: 9470,00/100*8/366*366=947,00 доларів США; відсотки в 2021 році: 9470,00/100*8/365*139=360,63 доларів США. Загальна сума відсотків за депозитом станом на 19.05.2021 складає 6891,04 доларів США.
 
З врахуванням зазначеного, позивач просить суд:
 
- розірвати договір банківського вкладу № SAMDN25000727323788 «Стандарт» на строк 12 місяців від 20.07.2012, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк".
 
- стягнути з Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 16361,04 доларів США, з яких 9470,00 доларів США - сума депозитних коштів за договором № SAMDN 25000727323788 «Стандарт» на строк 12 місяців від 20.07.2012, 6891,04 - сума відсотків за договором № SAMDN25000727323788 «Стандарт» на строк 12 місяців від 20.07.2012 та стягнути судові витрати.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНІЛОН» про розірвання договору банківського вкладу та стягнення депозитних коштів - задовольнити частково.
 
Розірвано договір банківського вкладу № SAMDN25000727323788 «Стандарт» від 20.07.2012, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк".
 
Стягнуто з Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором № SAMDN25000727323788 «Стандарт» від 20.07.2012 в розмірі 16 361 (шістнадцять тисяч триста шістдесят одна) доларів США 04 центів, що складається з: суми депозитних коштів у розмірі 9470,00 доларів США та суми відсотків у розмірі 6891,04 доларів США.
 
Стягнуто з Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 суму пені за договором № SAMDN25000727323788 «Стандарт» від 20.07.2012 в розмірі 252 005 (двісті п`ятдесят дві тисячі п`ять) грн. 33 коп.
 
Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави 8 503 (вісім тисяч п`ятсот три) грн. 33 коп. судового збору.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
 
  Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій, просило оскаржуване ухвалу скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням вимог процесуального та матеріального права, щодо всебічного й повного з`ясування обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів. Суд не взяв до уваги, що банк є неналежним відповідачем, що договір вже є розірваним і відсотки в зв`язку з цим не нараховуються. А також те, що Закон «Про захист прав на дані правовідносини не поширюються. А також, що відповідно до наказу № 7 від 05.01.2004 року головою Правління Банку була встановлена ставка по вкладам на вимогу в розмірі 1% річних. Відповідно до витягу з протоколу Комітету управління активами і пасивами Банку від 25.04.2017 року з 04.05.2017 року було змінено відсоткові ставки по депозитам фізичних осіб в національній та іноземній валюті - рахунок «До запитання» - у розмірі 0,01% річних.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення, виходячи з наступного.
 
Задовольняючи позов частково, суд дійшов висновку про те, що мало місце укладення між сторонами договорів банківських вкладів, оскільки позивачем підтверджено факт внесення грошових сум на вкладний (депозитний) рахунок, а також дотримані вимоги, передбачені законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.
 
Таким чином, після отримання відповідної вимоги вкладника про видачу вкладу банк зобов`язаний видати йому суму вкладу та нараховані на таку суму вкладу проценти, які не були виконанні.
 
Також суд встановив, що 17.11.2014 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» було укладено договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18.11.2014 р. Додаткової угоди до цього договору. Відповідно до умов договору електронний Додаток №1 містить перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, за якими було здійснено переведення боргу на ТОВ ФК «Фінілон», в тому числі і по договорах які укладалися з позивачем.         
   
Доводи представника АТ КБ «ПриватБанк» про те, що останній є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського вкладу, суд вважав  безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач надав згоду на переведення боргу на ТОВ ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655ск21) та від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21).
 
Виходячи з викладеного, суд вважав, що позивач правомірно просить стягнути у відповідності до заяви про зміну предмета позову, суму заборгованості в розмірі 16 361,04 доларів США , з яких 9470,00 доларів США - сума депозитних коштів за договором № SAMDN25000727323788 «Стандарт» на строк 12 місяців від 20.07.2012, 6891,04 - сума відсотків за договором № SAMDN25000727323788 «Стандарт» на строк 12 місяців від 20.07.2012, а тому його розрахунок в даній частині вимог підлягає задоволенню.
 
Разом з цим, суд дійшов до висновку, що наявний факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення позивачу банківського вкладу та відповідних відсотків, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів, яку слід рахувати за період в рік до моменту звернення до суду. Тобто, з 20.05.2020 по 20.05.2021 (момент звернення до суду за захистом своїх прав).
 
Таким чином, у цій справі розмір пені, який підлягає нарахуванню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», становить: 6 891,04 доларів США (сума не нарахованих відсотків/100 х 3 х 365 днів = 75 456,88 доларів США, що еквівалентно 2 759 458,10 грн. (курс НБУ станом на 14.11.2022 становить 1 долар США - 36,57 грн.).
 
Разом з цим, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
 
Враховуючи, що розмір нарахованої позивачем неустойки значно перевищує розмір збитків, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня, що відповідає розміру не нарахованих відсотків, а саме: 6 891,04 доларів США, що еквівалентно 252 005 грн. 33 коп. (курс НБУ станом на 14.11.2022 становить 1 долар США - 36,57 грн.).
Проте такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.
 
Встановлено, що 20 липня 2012 року між ОСОБА_1 та КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського вкладу №SAMDN25000727323788 «Стандарт» на строк 12 місяців (далі Договір 2). Сума вкладу за договором становить 9470,00 доларів США. Згідно.
 
Пунктом 7 вказаного договору передбачено, що процентна ставка по договору становить 10% річних, а п. 7 договору встановлено, що у разі дострокового його розірвання вкладнику повертається внесена сума вкладу з процентами, які нараховуються із діючої процентної ставки, помноженої на коефіцієнт 0,5%.
 
Відповідно до ст. 651 ч. 1 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Будь-яких змін до цього договору відповідно до  ст. 651 ч. 1 ЦК України сторони не вносили, іншого договором не встановлено.
 
Встановлено, що 29.11.2016 року позивачем було подано заяву про повернення коштів/розірвання договору банківського вкладу, який є предметом спору. 
 
Таким чином договір розірвано з 02.12.2016року на підстави заяви Позивача і ця обставина визнається відповідачем, що відповідно до ст. 82 ч. 1 ЦПК України є обставиною, яка звільняється від доказування.
 
09.11.2021р Велика Палата Верховного Суду у справі №320/5115/17 навела правову позицію щодо наявності правових підстав для стягнення процентів за договором банківського вкладу після розірвання договору банківського вкладу, відповідно до якої відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Тобто після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання.
 
Однак при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що виплата передбачених пунктом 1договорів та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дії договору вкладу та після припинення такого договору вказані проценти не нараховуються.
 
Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Відповідно до вимог ч.І ст.1058 ЦК України - договір банківського вкладу (депозит) це договір, за яким одна сторона (банк), яка прийняла від або для другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), що надійшла, та зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму й проценти на неї чи дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором.
 
Згідно п.1.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій (затверджено Постановою Правління НБУ від 03.12.2003 № 516) - Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит).
 
Відповідно до вимог ч.З ст.1058 ЦК України - до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Згідно ч.І ст.1075 ЦК України - договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.
 
Отже, у разі розірвання договору, зобов`язання сторін, що випливають з даного договору, припиняються повністю.
 
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).
 
Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
 
Отже, право клієнта на розірвання депозитного рахунку в односторонньому порядку безумовне. Договір вважається розірваним з моменту отримання банком заяви про розірвання договору/ повернення коштів.
 
Позивачем 29.11.2016 року було подано заяву про повернення коштів/розірвання договорів банківських вкладів які є предметом спору. Таким чином договір розірвано з 02.12.2016 року на підстави заяви Позивача.
 
"У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 727/898/19 (провадження № 61-7157св20) зазначено, що «у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ИК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин. оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків». 
 
Отже з дня розірвання договорів банківських вкладів які є предметом спору (02.12.2016 року) - відсутні будь-які підстави для нарахування відсотків на вклади, що відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20), постанови Верховного суду у справі №757/15700/16 від 13.07.2022 року (з урахуванням висновків Великої Палати Верховного суду від 09.11.2021 року по справі 320/5115/17), Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20).
 
У справі, яка переглядається, установлено, що договорами банківського вкладу передбачено право сторін достроково розірвати договір з повідомленням про це іншої сторони за два банківські дні до розірвання договору (пункт 10 договорів).
 
Позивач скористався правом на дострокове розірвання депозитного договору та направив банку заяву про дострокове розірвання договорів банківського вкладу 29.11.2016 року, яка банком отримана. 
 
Таким чином договір розірвано з 02.12.2016року.
 
За таких умов положення статті 1070 ЦК України до правовідносин, які виникли після дострокового розірвання договорів банківського вкладу, не застосовуються.
Суд першо інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для нарахування процентів за користування вкладом, у тому числі у розмірі ставки, що зазвичай сплачується банком за вкладом «на вимогу», після припинення договірних відносин між сторонами. 
 
Крім цього, суд безпідставно розірвав депозитний договір в судовому порядку, оскільки договір вже є розірваним з моменту звернення позивача про його розірвання, що передбачено самим договором, і ця обставина про те, що договір розірваний визнана відповідачем.
 
Щодо стягнення судом пені.
 
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).
 
У частині другій статті 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).
Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача.
Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.
У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.
Отже, пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання особою, яка є виконавцем чи надає споживачу послуги.
Частиною першою статті 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.
У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України4).
 
Після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує також і споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів після зазначеної дати застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.
Тобто з моменту розірвання договору банківського вкладу за заявою клієнта не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону не нараховується.
 
Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20).
Таким чином, оскільки договір є розірваним 02.12.2016 року суд неправомірно стягнув пеню на підставі ч.5 статті 10 ЗУ "Про захист прав споживачів". 
За таких обставин, позов підлягає задоволенню лише в частині невиконаного зобов`язання по поверненню суми вкладу в розмірі 9470 доларів США та процентів в розмірі 1328,5 доларів США із розрахунку 10% річних, як передбачено пунктом 1 договору, та у відповідності п. 7 цього договору, яким встановлено, що у разі дострокового його розірвання вкладнику повертається внесена сума вкладу з процентами, які нараховуються із діючої процентної ставки, помноженої на коефіцієнт 0,5%, які підлягають стягненню по день розірвання договору. 
Питання пропуску позовної давності у цій справі відповідачем не порушувалось.
 
Доводи апеляційної скарги щодо підстав для нарахування процентів відповідно до наказу № 7 від 05.01.2004 року , яким головою Правління Банку була встановлена ставка по вкладам на вимогу в розмірі 1% річних, та відповідно до витягу з протоколу Комітету управління активами і пасивами Банку від 25.04.2017 року з 04.05.2017 року про зміну відсоткової ставки по депозитам фізичних осіб в національній та іноземній валюті - рахунок «До запитання» - у розмірі 0,01% річних, не приймаються судом до уваги, оскільки сторони не змінювали  питання нарахування відсотків у самому договорі.
 
Та, оскільки боржник не давав свою згоду на переведення боргу, а відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом, доводи апеляційної скарги щодо неналежного відповідача, в цій частині доводи апеляційної скарги необґрунтовані.
 
В іншій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із викладених вище підстав.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
 
                                                             ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк»  задовольнити частково. 
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.
 
Позов  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНІЛОН» про розірвання договору банківського вкладу та стягнення депозитних коштів-задовольнити частково.
 
 Стягнути з Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором № SAMDN25000727323788 «Стандарт» від 20.07.2012  року у розмірі 9470,00 доларів США суми депозитних коштів та процентів в розмірі 1328,5 доларів США.
 
Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк»   на користь держави 8657.92 грн судового збору.
 
В решті позовних вимог відмовити.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                        В.В. Гуль
 
Судді                                                                                    Ю.О. Матвієнко
 
                                                                                              Я.С. Мельник