УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 363/3402/18
провадження № 51-1680ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року щодо 
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - п. 13 ч. 2 ст. 115 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 вирішено рахувати з моменту затримання - 07 квітня 2018 року, зарахувавши йому строк попереднього ув`язнення та тримання під вартою відповідно до ч. 5 ст. 72 КК, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Цим же вироком вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 07 квітня 2018 року близько 13:50  перебував за адресою: АДРЕСА_2 ,  на відкритій ділянці місцевості, неподалік продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де вживав алкогольні напої разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
У цей час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, під час якого в ОСОБА_4 виник злочинний умисел на умисне протиправне заподіяння смерті людині, а саме ОСОБА_7 .
ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел та з метою доведення його до логічного завершення, зайшов в приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за вищевказаною адресою. де придбав кухонний ніж із пластиковою рукояткою коричневого кольору. Після чого, тримаючи у правій руці вказаний кухонний ніж, ОСОБА_4 , вийшовши із приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та бажаючи настання смерті ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшовши із-заду ОСОБА_7 , завдав чотири удари в ділянки розташування життєво важливих органів, а саме в ділянку грудної клітини спини.
У свою чергу ОСОБА_7 , бажаючи припинити протиправні дії ОСОБА_4 , розвернувся до нього обличчям та побачив, що останній завдає йому удар ножем із верху вниз в ділянку тулуба, після чого потерпілий відреагував на вказаний удар та блокував його своєю правою рукою, внаслідок чого отримав колото-різану рану правого передпліччя. Після чого ОСОБА_4 відійшов від потерпілого ОСОБА_7 .
Далі ОСОБА_7 для врятування свого життя самостійно покинув місце події та швидко, як тільки міг, попрямував до домоволодіння ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , після чого останній викликав карету швидкої допомоги та потерпілого було госпіталізовано до Вишгородської ЦРЛ, де проводилося оперативне втручання.
Таким чином, ОСОБА_4 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, а саме - ОСОБА_7 , тому злочин не було доведено до кінця.
У подальшому, ОСОБА_4 бажаючи знищити сліди вчиненого злочину, за допомогою удару об коліно своєї ноги, зламав кухонний ніж із пластиковою рукояткою коричневого кольору та кинув його на землю, після чого вимив руки від крові потерпілого.
Київський апеляційний суд ухвалою від 26 грудня 2022 року змінив вирок місцевого суду: перекваліфікував дії ОСОБА_4 з ч. 3 ст. 15- п. 13 ч. 2 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 121 КК, визнав винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк на 8 років.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі 
У касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи доведеності його винуватості та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити ухвалу в частині призначеного покарання, призначивши йому менший за розміром строк покарання за ч. 1 ст. 121 КК.
Як уважає засуджений, апеляційний суд безпідставно не врахував обставин, що пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття, його вибачення перед потерпілим та думку самого потерпілого. Додає, що після звільнення з установи виконання покарань не вчиняв будь-яких злочинів, на час вчинення злочину був працевлаштований та мав постійне місце проживання. 
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі та копію оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі засудженого не оспорюються.
Доводи засудженого щодо невідповідності призначення йому покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Виходячи з указаної мети й вищезазначених принципів, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність                       в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції,                 а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
У цьому кримінальному провадженні, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.
Як убачається з наданої копії оскаржуваної ухвали, призначаючи ОСОБА_4 покарання, апеляційний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до тяжкого злочину та становить підвищену суспільну небезпеку, а також відношення обвинуваченого до скоєного.
Водночас апеляційний суд прийняв до уваги і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше відбував покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК, на момент затримання був працевлаштований, із базовою загальною середньою освітою, не одружений, за місцем реєстрації та проживання характеризується посередньо, не має на утриманні малолітніх дітей, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, в колегії суддів відсутні підстави вважати, що апеляційний суд залишив поза увагою, що засуджений на час вчинення злочину був працевлаштований та мав постійне місце проживання.
Доводи засудженого про те, що апеляційний суд не прийняв до уваги його щирого каяття не знайшли свого підтвердження в оскаржуваному судовому рішенні, адже суд апеляційної  інстанції констатував відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання.
Отже, обставини, на які посилається в касаційній скарзі засуджений, щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі останнього внаслідок суворості, були враховані судом під час призначення покарання, ці обставини не є безумовними і достатніми для зміни чи скасування судового рішення.
Отже, Суд вважає, що покарання, призначене апеляційним судом засудженому, за своїм розміром є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі засудженого, Суд не вбачає.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду, вмотивованість її висновків з питання призначення засудженому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, засуджений у касаційній скарзі не навів.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги засудженого немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого необхідно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                ОСОБА_3