ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/15923/21                                                                                    Суддя першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 травня 2023 року                                                                                 м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                         - Горяйнова  А.М.,
          суддів                                            - Безименної Н.В. та Файдюка В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
-          визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 14 квітня 2021 року № 0066032405;
-           визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Київській області від 20 липня 2021 року № 0037062-1310-1007.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року вказаний адміністративний позов було задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що ОСОБА_1 порушив граничні строки сплати авансових внесків, встановлені п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим на нього накладено штрафні санкції. Скаржник наголошує на тому, що відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа, у тому числі номерів рахунків, несе особа, яка оформила цей документ і подала його обслуговуючому банку.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що на підтвердження своєчасності сплати єдиного податку надав суду копії квитанцій, згідно з якими здійснено перерахування коштів до бюджету.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року - без змін, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 10 листопада 2017 року та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Київській області як платник єдиного податку другої групи.
Головним управлінням ДПС у Київській області було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з питань сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з єдиного податку  ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 12 березня 2021 року № 00/3515/10-36-24-05/ НОМЕР_1 .
Згідно з вказаним актом камеральної перевірки в порушення  п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України  платником податку ОСОБА_1 несвоєчасно  сплачено узгоджені грошові зобов`язання з єдиного податку за період з січня 2019 року до січня 2020 року на загальну суму 11904 грн 40 коп.
На підставі акту перевірки від 12 березня 2021 року № 00/3515/10-36-24-05/ НОМЕР_1 Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 14 квітня 2021 року № 0066032405, яким застосовано штраф у розмірі 5952 грн 20 коп.
Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у зв`язку з виникненням податкового боргу за штрафних санкціям у розмірі 5952 грн 20 коп та зобов`язання з єдиного податку в розмірі 1200 грн 00 коп, відповідачем сформовано податкову вимогу від 20 липня 2021 року № 0037062-1310-1007 на загальну суму 7152 грн 20 коп.
У зв`язку з несвоєчасною сплатою штрафних санкцій з єдиного податку, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 14 квітня 2021 року № 0066032405 та податковою вимогою від 20 липня 2021 року № 0037062-1310-1007, Головне управління ДПС у Київській області прийняло рішення про опис майна у податкову заставу від 28 липня 2021 року № 2646/10-36-13-10.
Вказані податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу позивач оскаржив в адміністративному порядку. Рішенням ДПС України від 20 серпня 2021 року № 19141/6/99-00-13-05-06 скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 14 квітня 2021 року № 0066032405 та податковою вимогою від 20 липня 2021 року № 0037062-1310-1007, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання їх протиправними та скасування.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було дотримано строки сплати єдиного податку за період з січня 2019 року до січня 2020 року,  оскільки перерахування податку здійснено у встановлений законодавством строк, що підтверджується відповідними розрахунковими документами. Суд першої інстанції врахував, що позивач сплачував суми єдиного податку за весь 2019 рік та за частину 2020 року на рахунок № 31417699010746 (Васильківське управління державної казначейської служби України Київської області), які відобразилися в інтегрованій картці позивача лише 22 квітня 2020 року, 23 квітня 2020 року та 30 квітня 2020 року, адже підлягали сплаті на рахунок № НОМЕР_2 (Фастівське управління державної казначейської служби України Київської області). Водночас суд першої інстанції прийшов до висновку, що помилкове визначення розрахункового рахунку у платіжному дорученні під час сплати суми збору не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми єдиного податку строки, а відтак і для застосування штрафних (фінансових) санкцій.
Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, адже вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Відповідно до п.п. 291.2 - 291.3 ст.  291 Податкового кодексу України  спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків  і  зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених  пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Юридична особа  чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
За змістом п.  291.4 ст. 291 Податкового кодексу України  суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на чотири групи платників єдиного податку.
Як раніше зазначалося, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Київській області як платник єдиного податку другої групи.
Відповідно до п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку  першої  і  другої груп  сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.
Положеннями п. 293.1 ст. 295 Податкового кодексу України передбачено, що ставки єдиного податку для платників  першої групи  встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру  прожиткового мінімуму  для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру  мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки).
Згідно з п. 122.1 ст. 122 Податкового кодексу України  несплата (неперерахування) фізичною особою-платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту  291.4 статті 291  цього  Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього  Кодексу.
Таким чином для правильного вирішення цього спору належить перевірити наявність чи відсутність фактів несвоєчасної сплати єдиного податку протягом періоду, що був предметом камеральної перевірки, а саме - з січня 2019 року до січня 2020 року.
Судом першої інстанції встановлено, що єдиний податок ОСОБА_1 сплачував відповідно до таких платіжних документів:
-           платіжним дорученням № 17 від 16 січня 2019 року сплачено єдиний податок за січень 2019 року в сумі 834 грн 60 коп;
-           платіжним дорученням № 19 від 13 лютого 2019 року сплачено єдиний податок за лютий-березень 2019 року в сумі 1669 грн 20 коп;
-           платіжним дорученням № 20 від 04 квітня 2019 року сплачено єдиний податок за квітень 2019 року в сумі 834 грн 60 коп;
-           платіжним дорученням № 22 від 07 травня 2019 року сплачено єдиний податок за травень-червень 2019 року в сумі 1669 грн 20 коп;
-           платіжним дорученням № 23 від 03 липня 2019 року сплачено єдиний податок за 3 квартал 2019 року в сумі 2503 грн 80 коп;
-           платіжним дорученням № 25 від 03 вересня 2019 року сплачено єдиний податок за 4 квартал 2019 року в сумі 2503 грн 80 коп;
-           платіжним дорученням № 27 від 13 січня 2020 року сплачено єдиний податок за січень 2020 року в сумі 944 грн 60 коп;
-           платіжним дорученням № 28 від 03 лютого 2020 року сплачено єдиний податок за лютий-березень 2020 року в сумі 1889 грн 20 коп;
-           платіжним дорученням № 29 від 13 березня 2020 року сплачено єдиний податок за квітень-травень 2020 року в сумі 1889 грн 20 коп;
-           платіжним дорученням № 31 від 23 квітня 2020 року сплачено єдиний податок за червень 2020 року в сумі 944 грн 60 коп.
Таким чином відповідні платежі були здійснені ОСОБА_1 у встановлений п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України строк.
Згідно з поясненнями відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, єдиний податок потрібно було сплачувати ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_2 (Фастівське управління державної казначейської служби України Київської області), в той час як позивач сплачував кошти на рахунок № НОМЕР_3 (Васильківське управління державної казначейської служби України Київської області).
У зв`язку з цим кошти, сплачені згідно з вказаними платіжними дорученнями, надійшли на неправильний рахунок та в подальшому були перенесені на правильний рахунок і відображені в інтегрованій картці ОСОБА_1 22 квітня 2020 року, 23 квітня 2020 року та 30 квітня 2020 року.
Вирішуючи питання щодо впливу зазначеної обставини на можливість застосування до позивача штрафних санкцій та, як наслідок, направлення податкової вимоги, колегія суддів враховує, що згідно зі ст. 122 Податкового кодексу України несплата (неперерахування) або сплата (перерахування) не в повному обсязі  фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною  підпунктами 1  і  2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в  порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків  ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.
Разом тим під час розгляду і вирішення справи суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що помилка визначенні рахунка для сплати єдиного податку не може свідчити про невиконання позивачем свого податкового обов`язку.
Так, згідно з ч. 5 ст. 45 Бюджетного кодексу України  податки і збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.
Поняття «єдиний казначейський рахунок» закріплене в Положенні про єдиний казначейський рахунок, що затверджене наказом Державного казначейства України від 26 червня 2002 року № 122 та визначається як консолідований рахунок, відкритий Державному казначействі України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.
Згідно з п. 2.1 вказаного Положення єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.
Відповідно всі сплачені податки і збори (обов`язкові платежі) в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок.
За таких обставин допущення платником помилок під час перерахування сум єдиного податку на невірний бюджетний казначейський рахунок має кваліфікуватися як дія, хоч й помилкова.
Відповідно до п.  38.1  ст.  38 Податкового кодексу України  виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Враховуючи, що позивач як платник єдиного податку вчинив дії, спрямовані на перерахування суми грошового зобов`язання на єдиний казначейський рахунок за кодом  класифікації доходів бюджету 18050400 «Єдиний податок з фізичних осіб», колегія суддів вважає помилковим висновок контролюючого органу про порушення ОСОБА_1 строків сплати авансових внесків з єдиного податку.
Колегія суддів наголошує на тому, що підставою для нарахування штрафних санкцій, передбачених ст. 122 Податкового кодексу України, може бути лише фактична сплата єдиного податку з порушенням встановленого строку. В той час як у випадку ОСОБА_1 має місце неправильне відображення даних про сплату податкового зобов`язання в інтегрованій картці платника податку з огляду на допущену позивачем помилку при визначенні казначейського рахунку.
Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції ухвали законне і обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги Головного управління ДПС у Київській області не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 07 листопада 2022 року, та не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та правильно застосував норми матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Суддя-доповідач                                                                       А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            Н.В. Безименна 

                                                                                                    В.В. Файдюк