УХВАЛА
25 травня 2023 року 
м. Київ
справа № 440/17184/21
адміністративне провадження № К/990/18187/23 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Соколова В.М., перевіривши касаційну Полтавської митниці на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року у справі №440/17184/21 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської митниці про визнання незаконними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила:
- визнати незаконним та скасувати Наказ № 145-о від 05 листопада 2021 року про відсторонення її від роботи без збереження заробітної плати з 08 листопада 2021 року до 07 грудня 2021 року;
- визнати незаконним та скасувати Наказ № 167-о від 07 грудня 2021 року про відсторонення її від роботи без збереження заробітної плати з 08 грудня 2021 року до 06 січня 2022 року;
- визнати незаконним та скасувати Наказ № 8-о від 05 січня 2022 року про відсторонення її від роботи без збереження заробітної плати з 10 січня 2022 року до 09 лютого 2022 року;
- визнати незаконним та скасувати Наказ № 34-о від 07 лютого 2022 року про відсторонення її від роботи без збереження заробітної плати з 10 лютого 2022 року до 09 березня 2022 року;
- визнати дії Полтавської митниці протиправними та зобов`язати Полтавську митницю утриматись від видання наказів про відсторонення її від роботи без збереження заробітної плати;
- зобов`язати Полтавську митницю виплатити їй невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано Наказ Полтавської митниці "Про відсторонення від роботи" № 145-о від 05 листопада 2021 року в частині відсторонення ОСОБА_1 від роботи (виконання робіт).
Визнано протиправним та скасовано Наказ Полтавської митниці "Про відсторонення від роботи" № 167-о від 07 грудня 2021 року.
Визнано протиправним та скасовано Наказ Полтавської митниці "Про відсторонення від роботи" № 8-о від 05 січня 2022 року.
Визнано протиправним та скасовано Наказ Полтавської митниці "Про відсторонення від роботи" № 34-о від 07 лютого 2022 року.
Зобов`язано Полтавську митницю нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за період відсторонення ОСОБА_1 від роботи відповідно до наказів Полтавської митниці "Про відсторонення від роботи" № 145-о від 05 листопада 2021 року; № 167-о від 07 грудня 2021 року; № 8-о від 05 січня 2022 року; № 34-о від 07 лютого 2022 року, протягом якого не нараховувалася та не виплачувалася заробітна плата.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року апеляційну скаргу Полтавської митниці залишено без задоволення.
Змінено абзац 6 резолютивної частини рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року по справі № 440/17184/21, викладено його в такій редакції: «Стягнути з Полтавської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період відсторонення від роботи з 08 листопада 2021 року до 09 березня 2022 року в сумі 150  097, 08 грн».
В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року по справі № 440/17184/21 залишено без змін.
Не погодившись із оскаржуваними судовими рішеннями, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою. 
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї матеріали суддя-доповідач дійшов висновку про наявність підстав для її повернення скаржнику з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не було враховано висновки Верховного Суду викладені у постановах від 17 квітня 2019 року у справі №682/1692/17, від 10 березня 2021 року у справі №331/5291/19.
Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.
У цьому контексті Суд зауважує, що висновки, викладені Верховним Судом у згаданих справах, не є релевантними до цієї справи. 
У справі № 682/1692/17 предметом розгляду було зобов`язання навчально-виховний комплекс «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад І ступеня, гімназія»   не чинити перешкод у здобутті дошкільної освіти сином позивачки, та прийняти його до навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад загальноосвітній навчальний заклад І ступеня, гімназія» для продовження навчання.
Предметом спору у справі № 331/5291/19 було визнання недійсним та скасування наказів про відсторонення від занять учнів, які не щеплені за віком.
Натомість у даній справі вирішувалося питання щодо про відсторонення від роботи позивача без збереження заробітної плати.
Отже, наведені скаржником постанови Верховного Суду ухвалені за інших фактичних обставин, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини, а отже й різні висновки судів.
Зазначені скаржником постанови Верховного Суду ухвалені за інших фактичних обставин, а тому посилання заявника касаційної скарги, що судом апеляційної інстанції було прийнято рішення у цій справі без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вказаних постановах Верховного Суду, є необґрунтованими.
З огляду на це Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Також, в обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено які зібрані у справі докази судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Однак, доводи скаржника у цій частині не доведені у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України. Не зазначає скаржник і які саме норми процесуального права порушено судами, а посилання на те, що суд не дослідив зібрані у справі докази не можуть бути самостійною підставою для відкриття касаційного провадження у цій частині.
Інші доводи та аргументи скаржника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів, а також неповного з`ясування судами обставин справи та ґрунтуються на незгоді з висновками судів щодо їхньої оцінки, що виключає можливість перегляду судових рішень з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Оскільки встановлено, що касаційну скаргу належить повернути, то клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження Суд не вирішує.
Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Полтавської митниці на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року у справі №440/17184/21 - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                            В.  М.  Соколов