РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 569/11777/22
Провадження № 22-ц/4815/521/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

учасники справи: 
позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач: ОСОБА_1  

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2023 року, ухвалене в складі судді Першко О.О., повний текст рішення складено 20 лютого 2023, у справі № 569/11777/22,

в с т а н о в и в :
У серпні 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1  звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 01 червня 2007 року та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
В порушення умов кредитного договору відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, тому станом на 02 серпня 2022 року за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі  59 907 грн. 44 коп., яка складається з: 49 785 грн. 94 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 10 121 грн. 50 коп. - заборгованості за простроченими відсотками..
У зв`язку з цим позивач просив суд про задоволення позову.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2023 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 01 червня 2007 року у розмірі 49 785 (сорок дев`ять тисяч сімсот вісімдесят п`ять ) гривень 94 копійки.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.
В апеляційній скарзі  відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та   процесуального права, просить  рішення   суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Покликається на правові позиції Верховного Суду з аналогічних правовідносин. Суд не врахував, що номер картки на яку здійснено перерахунок коштів ніколи їй не видавався.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Суд враховує, що правовідносини сторін засновані на письмовій документарній формі, докази, які сторони вважали за необхідне подати, подані, позиції скаржника викладені письмово згідно із п.5 ч.2 ст.356 ЦПК України.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення клопотання позивача про розгляд справи з участю його представника.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення відповідає .
Убачається, що що 01 червня 2007 року ОСОБА_1 заповнила та підписала Заяву, в якій вказала що ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, просить відкрити рахунок і надати банківські послуги: Кредитна карта «Універсальна», валюта – гривня; кредитний ліміт у сумі 1 000 грн. 00 коп.; базова процентна ставка за кредитним лімітом 3 % на місяць на залишок заборгованості.
У Заяві також зазначено, що відповідач ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Вона згодна з тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Разом з тим, будь-які дані про строк дії картки, строк повернення коштів у підписаній відповідачем Заяві відсутні.
До Заяви позивачем додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Згідно наданого позивачем розрахунку та виписки у відповідача станом на 02 серпня 2022 року наявна заборгованість в розмірі 59 907 грн. 44 коп., яка складається з: 49 785 грн. 94 коп. заборгованості за тілом кредиту; 10 121 грн. 50 коп. заборгованість за простроченими відсотками.
Відповідно до виписки АТ КБ «Приватбанк» по картці/рахунку позивача 05.10.2021 року відбувся переказ коштів декількома траншами через ІVR-меню в на загальну суму 49 800 грн.
06 жовтня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про порушення кримінального провадження 12021186010003063 за заявою ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною першою статті 190 КК України. Відповідно до обставин вчинення правопорушення вбачається, що 05 жовтня 2021 року невстановлена особа, шляхом обману заволодівши даними банківської картки заволоділа грошовими коштами в сумі 49 800 грн.
За загальним правилом зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно частини першої статті 1071 ЦК Українибанк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»(далі - Закон) визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.
Згідно пункту 1.27статті 1 Закону платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором;
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі,що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.
Пунктом 1.1.5.13, 2.1.1.7.4. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією до моменту письмової заяви Клієнта про блокування картки/рахунку/на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.
Держатель зобов`язується також не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію; - не передавати Картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання Карти; - нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів; операціями по зміні ПІНу; - не здійснювати операції з використанням реквізитів Картки після її здачі до Банку або після закінчення терміну її дії, а також Картки, заявленої як втрачена (п. 2.1.1.9.5).
Таким чином, саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.
Пунктом 9 розділу VІ Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України 05 листопада 2014 року № 705, встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Убачається, що операція з переказу коштів в сумі 49800 грн. з картки відповідача № НОМЕР_1 на картку № НОМЕР_2 була здійснена через ІVR-меню, за допомогою фінансового телефона ОСОБА_1 .
Відповідно до заяв ОСОБА_1 від 22 жовтня 2021 року та 12 листопада 2021 року щодо проведення службової перевірки по вищезазначеному факту, остання підтверджує особисте вчинення операцій за вказівками невідомих осіб, що виключає вину банку за дану операцію.
ІVR - меню або платежі по телефону - це послуга ПриватБанку, яка дозволяє здійснити будь-який платіж, використовуючи тільки телефон.
Враховуючи вищевикладене, положення умов договору між сторонами, ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в України", Положення № 705 Банком не порушено жодних вимог чинного законодавства, а тому у суду першої інстанції були наявні підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості.
Відповідно до частини 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту незаконного переказу грошових коштів з її карткового рахунку з вини банку.
Колегія суддів зазначає, що наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно відповідача до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковаому задоволенню.
Частиною четвертоюстатті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів"встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішеннянеобхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенціїзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення(рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст.7 ч.13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 01 червня 2023 року.

Головуючий :

Судді :