СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року                                            м. Харків                        Справа № 917/448/22  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М., суддя  Лакіза В.В.,
без виклику представників сторін, 
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум-нет", Полтавська область, м.Кременчук, (вх. №441 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2022р. у справі №917/448/22 (суддя Кльопов І.Г., ухвалене в м.Полтава, дата складення повного тексту - 12.07.2023р.) 
за позовом: Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Полтавська область, м.Кременчук, 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум-нет", Полтавська область, м.Кременчук, 
про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області звернулась до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум-нет" про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 115021,43грн. за період з 07.07.2021 по 31.01.2022 включно.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що в період з 07.07.2021 року по 31.01.2022 року (включно) відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату не сплачував, хоча земельна ділянка використовувалась для експлуатації нежилої будівлі, що призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області доходу від орендної плати за землю в сумі 115021,43грн., який остання отримала б у разі оформлення відповідачем згідно з вимогами статей 125 та 126 Земельного кодексу України правовстановлюючих документів на земельну ділянку.
Рішенням господарського суду Полтавської області від 12.07.2022р. у справі №917/448/22 позов задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум-нет" на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області заборгованість в розмірі 115021,43грн. та 2481,00грн. витрат по сплаті судового збору.
Відповідні висновки місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 79, 79-1, 120, 125 Земельного кодексу України, статті 334 Цивільного кодексу України мотивовані тим, 06.07.2021р. державним реєстратором Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Скакун В.І. було проведено державну реєстрацію права власності ТОВ "Оптимум-нет" на об`єкт нерухомого майна - яхт-клуб загальною площею 2017,7 кв.м. по АДРЕСА_1 в м.Кременчуці.
Отже, з дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна ТОВ "Оптимум-нет" як власник такого майна стало фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, тому саме із цієї дати у відповідача виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розміщено майно.
Проте, матеріали справи не містять доказів належного оформлення ТОВ "Оптимум-нет" права користування зазначеною земельною ділянкою, на якій знаходиться вищевказана нежитлова будівля: загальною площею 2017,7 кв.м. з кадастровим номером 5310436100:08:001:0202, за адресою: АДРЕСА_1, м.Кременчук (вид використання земельної ділянки: для розташування яхт-клубу).
Враховуючи, що внаслідок використання відповідачем земельної ділянки без укладення договору оренди землі, територіальна громада міста Кременчук в особі Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області була позбавлена можливості отримати дохід від здачі земельної ділянки в оренду, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача 115021,43грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, яка розрахована на підставі нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки з урахуванням ставки річної орендної плати за період з 07.07.2021р. (включно) по 31.01.2022р. (включно).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Оптимум-нет" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду Харківської області з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2022р. у справі №917/448/22 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Одночасно апелянт звернувся з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2022р. у справі №917/448/22.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом було порушено як норми матеріального права так і процесуального права, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Зокрема, щодо порушення норм процесуального права апелянт посилається на те, що не отримував копію позовної заяви, не був обізнаний про відкриття провадження у справі, не отримував оскаржуване рішення суду, з незалежних від нього обставин та фактично з рішенням суду ознайомився 17.02.2023р. при ознайомленні з матеріалами справи.
Щодо порушення норм матеріального права, апелянт зазначає, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було з`ясовано фактичного користувача спірної земельної ділянки та фактичну площу земельної ділянки.
На думку апелянта, недоведеними є ті обставини, що відповідач фактично користується земельною ділянкою площею 28905 кв.м, тобто, що ця площа знаходиться під об`єктом нерухомого майна та є необхідною для експлуатації та обслуговування об`єкту.
17.02.2023р. скаржник звернувся з запитом до судового експерта Шлапак С.Л. для проведення земельно-технічної експертизи, на розгляд якого поставлено питання: «Яка площа земельної ділянки, що фактично використовується (розміщена) під об`єктом нерухомості ТОВ «Оптимум-Нет», що в цілому складається з адміністративно - побутового корпусу літ. А, а, а1 , загальною площею 737,9 кв.м., ангару для зберігання суден літ.Б, загальною площею 1276,9 кв.м., башти охорони літ В, загальною площею 2,9 кв.м., воріт, огорожі №1.2, підпірної стінки (ГТС), 1, підйомного причалу, 2, за адресою: м.Крменчук, вул. Б.Хмельницького, 7-А, в тому числі з урахуванням площі земельної ділянки, що є необхідною для експлуатації та обслуговування будівель і споруд, набутим ТОВ «Оптимум-Нет» 09.07.2021р.?
Згідно висновку експерта №2/5-23 від 03.03.2023р., фактична площа земельної ділянки під об`єктом нерухомості, в тому числі з урахуванням площі земельної ділянки, що є необхідною для експлуатації та обслуговування будівель і споруд, якою користується відповідач, становить 17000 кв.м. 
Таким чином, площа земельної ділянки, якою фактично користується відповідач, становить 17000кв.м. 
Апелянт зазначає, що був позбавлений можливості подати висновок експерта як доказ під час розгляду справи місцевим господарським судом, з підстав не обізнаності про розгляд даної справи, а тому цей доказ підлягає дослідженню судом апеляційної інстанції.
Крім того, на думку апелянта, судом було залишено поза увагою той факт, що позивачем в своєму розрахунку не було застосовано понижуючого коефіцієнту до нормативної грошової оцінки згідно рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 02.02.2016р. «Про внесення змін до рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 29.05.2012 «Про розгляд протесту прокурора м. Кременчука від 23.01.2012р. № 94-908 вих12 на рішення Кременчуцької міської ради від 24.11.2009р. «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кременчука Полтавської області», який становить 0,6.
Вирішуючи питання щодо прийняття додаткових доказів, а саме висновку експерта №2/5-23 від 03.03.2023р. доданого апелянтом до апеляційної скарги, судова колегія зазначає, що апеляційним господарським судом в силу приписів Господарського процесуального кодексу України переглядаються виключно ті обставини, які були предметом розгляду місцевого господарського суду, у зв`язку із чим, доданий документ, апеляційним господарським судом не розглядається та не приймається до уваги в якості додаткового доказу. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.03.2023р. залишено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум-нет" на рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2022р. у справі №917/448/22 без руху в порядку статті 260 Господарського процесуального кодексу України, з тих підстав, що надане апелянтом платіжне доручення про сплату судового збору не може вважатися належним доказом сплати судового збору у встановленому законом порядку. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.04.2023р. поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Оптимум-нет" строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2022р. у справі №917/448/22; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум-нет" на рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2022р. у справі №917/448/22; встановлено сторонам у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України) з дня вручення даної ухвали; встановлено сторонам у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум-нет" на рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2022р. у справі №917/448/22 ухвалено розпочати з 11.04.2023р. без повідомлення учасників справи.
24.04.2023р. позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№4557), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум-нет", рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2022р. у справі №917/448/22 залишити без змін.
25.05.2023р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду додаткові письмові пояснення (вх.№5940).
28.04.2023р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду заперечення на відзив на апеляційну скаргу (вх.№4765).
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 21.06.2023р. у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Мартюхіної Н.О., для розгляду справи №917/448/22 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з частиною 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло від учасників справи не надходило.
За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.
В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач зазначав, що 07.02.2012р. між Кременчуцькою міською радою Полтавської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Яхтклуб "Посейдон" було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 43000 кв. м, кадастровий номер 5310436100:08:001:0145 для розташування яхтклубу по вул. Богдана Хмельницького, 7-А в м. Кременчуці (т.1 а.с.12-14). 
Договір укладений строком на 2 роки та діяв до 29.02.2014.
Рішенням ІІ сесії VII скликання Кременчуцької міської ради Полтавської області "Про погодження технічних документацій із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок в м. Кременчуці" від 23.12.2015р. (т.1 а.с.29) було погоджено Товариству з обмеженою відповідальністю "Яхтклуб "Посейдон" технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 43000 кв. м (кадастровий номер 5310436100:08:001:0145) для розташування яхтклубу по вул. Богдана Хмельницького, 7-А на дві земельні ділянки:
- земельна ділянка № 1 кадастровий номер 5310436100:08:001:0202 площею 28905 кв.м, що передбачається для передачі в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Яхтклуб "Посейдон" для розташування яхтклубу;
- земельна ділянка № 2 - площею 14095 кв. м під частиною Дніпродзержинського водосховища комплексного призначення, що передбачається для передачі до земель запасу міста.
Проте, після закінчення дії вищевказаного договору оренди та поділу земельної ділянки ТОВ "Яхтклуб "Посейдон" не було оформлено право користування спірною земельною ділянкою.
В період з 01.02.2017р. по 18.08.2017р. (включно) ТОВ "Яхтклуб "Посейдон" використовувало земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату за договором не сплачувало, у зв`язку із чим, Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області звернулась до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з ТОВ "Яхтклуб "Посейдон" за період з 01.02.2017р. по 18.08.2017р. (включно) безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою загальною площею 28905 кв.м, кадастровий номер 5310436100:08:001:0202 по вул. Богдана Хмельницького, 7-А в м. Кременчуці.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.12.2020р. у справі №917/365/20 скасовано рішення господарського суду Полтавської області від 06.08.2020р. у справі № 917/365/20; ухвалено нове рішення, яким позов Кременчуцької міської ради Полтавської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яхтклуб "Посейдон" задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Яхтклуб "Посейдон" на користь Кременчуцької міської ради Полтавської області безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати в сумі 107920,33 грн. (т.1 а.с.19-23).

В подальшому, позивачу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стало відомо, що на підставі договору купівлі-продажу від 18.08.2017р. ОСОБА_1 набув у власність об`єкт нерухомого майна: яхт-клуб загальною площею 2017,7 кв.м. по АДРЕСА_1 в м.Кременчуці, який раніше належав ТОВ "Яхтклуб "Посейдон" (витяг від 11.02.2020р. за №199822386 т.1 а.с.24-26).
10.06.2021р. ОСОБА_1 на підставі акту приймання - передачі нерухомого майна передав до статутного капіталу ТОВ "Оптимум-нет" вказаний об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці загальною площею 28905 кв.м, кадастровий номер 5310436100:08:001:0202 по вул. Богдана Хмельницького, 7-А в м. Кременчуці.
06.07.2021р. право власності на яхт - клуб загальною площею 2017,7 кв.м. по АДРЕСА_1 в м.Кременчуці було зареєстровано за ТОВ "Оптимум-нет", що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.02.2022р. №298353309 (т.1 а.с.27-28).

Проте, ТОВ "Оптимум-нет" після набуття у власність об`єкту нерухомого майна, право користування земельною ділянкою не оформило, в період з 07.07.2021р. (включно) по 31.01.2022р. (включно) використовувало земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі не сплачувало, внаслідок чого зберегло за рахунок Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як власника земельної ділянки за вказаною адресою майно - грошові кошти у розмірі орендної плати в сумі 115021,43грн., що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом (т.1 а.с.1-47)
Розрахунок розміру безпідставно збережених ТОВ "Оптимум-нет" коштів у розмірі орендної плати здійснювався на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 28905 кв. м по вул. Богдана Хмельницького, 7-А у м.Кременчуці за №0-3489/0/91-22 від 26.01.2022р. (т.1 а.с.30-31).
Під час розрахунку заявлених до стягнення безпідставно збережених коштів (несплаченої орендної плати) за спірний період у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі, позивач також керувався рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 21.04.2011р. "Про внесення змін до рішення міської ради від 23 вересня 2008 року "Про орендну плату за землю в м. Кременчуці".
Рішенням господарського суду Полтавської області від 12.07.2022р. у даній справі позов задоволено, з підстав викладених вище (т.1 а.с.58-60).

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, колегія суддів з урахуванням приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, дійшла висновку про відсутність правових підстав для її задоволення з огляду на наступне.

За умовами частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.
Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 Земельного кодексу України реалізується через право постійного користування або право оренди.
Частиною першою статті 93 і статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України).
Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 Земельного кодексу України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
При цьому, законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.
Водночас згідно зі статтями 122 - 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату - платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною першою статті 21 Закону України "Про оренду землі".
Водночас, Земельний кодекс України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 Земельного кодексу України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021р. у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021р. у справі № 924/856/20).
Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018р. у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018р. у справі №922/3412/17, від 13.02.2019р. у справі №320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019р. у справі №912/1188/17, від 21.01.2019р. у справі №902/794/17, від 04.02.2019р. у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019р. у справі №916/2948/17, від 09.04.2019р. у справі № 922/652/18, від 21.05.2019р. у справі №924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016р. у справі №922/1008/15, від 07.12.2016р. у справі №922/1009/15, від 12.04.2017р. у справах №922/207/15 та №922/5468/14р. та у постанові Верховного Суду від 17.03.2020р. у справі №922/2413/19.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.
Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018р. у справі № 629/4628/16-ц та від 20.09.2018р. у справі № 925/230/17 та численних постановах Верховного Суду у подібних правовідносинах, які прийняті з їх урахуванням, зокрема, у постанові від 05.08.2022р. у справі №922/2060/20 Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду зазначив, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 08.02.2022р. №298353309 (т.1 а.с.27-28), 06.07.2021р. державним реєстратором Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Скакун В.І. було проведено було проведено державну реєстрацію права власності ТОВ "Оптимум-нет" на об`єкт нерухомого майна - яхт - клуб загальною площею 2017,7 кв.м. по АДРЕСА_1 в м.Кременчуці.
Отже, з дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна ТОВ "Оптимум-нет" як власник такого майна стала фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, тому саме із цієї дати у відповідача виник обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розміщено майно.
Проте, матеріали справи не містять доказів належного оформлення ТОВ "Оптимум-нет" права користування зазначеною земельною ділянкою, на якій знаходиться вищевказана нежитлова будівля: загальною площею 2017,7 кв.м. з кадастровим номером 5310436100:08:001:0202, за адресою: АДРЕСА_1, м.Кременчук (вид використання земельної ділянки: для розташування яхт-клубу).
Оскільки відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладеного договору оренди землі та недоотримання їх власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, ТОВ "Оптимум-нет", як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки - Кременчуцькій міській раді Кременчуцького району Полтавської області на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №0-3489/0/91-22 від 26.01.2022р., земельній ділянці комунальної форми власності загальною площею 28905 кв. м по вул. Богдана Хмельницького, 7-А у м.Кременчуці, присвоєно кадастровий номер 5310436100:08:001:0202 та відомості про неї зареєстровано у Державному земельному кадастрі 25.02.2016р.
В розділі форма власності - Інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі станом на 25.02.2016р. відсутня.
В контексті спірних правовідносин, судова колегія враховує правову позицію викладену у постановах Верховного Суду від 09.02.2022р. у справі №910/8770/19, від 09.11.2021р. у справі №905/1680/20 відповідно до якої, у разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 Цивільного кодексу України.
У постанові від 16.11.2022р. у справі №922/519/20 Верховний Суд звертає увагу на те, що одночасно із переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду до покупця (набувача) такого об`єкта нерухомості, розташованого на земельній ділянці комунальної власності, переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (за їх наявності). При цьому нездійснення державної реєстрації речового права на сформовану земельну ділянку за органом місцевого самоврядування у відповідності до положень статті 79-1 Земельного кодексу України не впливає ні на її розмір, ні на обов`язок власника будівлі сплачувати за користування цією земельною ділянкою.
Зазначене відповідає правовому висновку, сформованому у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського від 05.08.2022р. у справі № 922/2060/20, відповідно до якого " за загальним правилом, правом власності на земельну ділянку, розташовану в межах відповідного населеного пункту, орган місцевого самоврядування наділений в силу закону, зокрема з уведенням 01.01.2002р. у дію нового Земельного кодексу України. При цьому відсутність державної реєстрації речового права на земельну ділянку після 01.01.2013р. не впливає на наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку.
Крім цього, нездійснення державної реєстрації речового права на сформовану земельну ділянку за органом місцевого самоврядування у відповідності до положень статті 79-1 Земельного кодексу України не є підставою для звільнення набувача права власності на будівлю або споруду від обов`язку сплачувати за фактичне користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій розташований такий об`єкт нерухомості".
Отже, за наведених обставин, судова колегія вважає, що відсутність зареєстрованого права власності на спірну земельну ділянку за Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області не виключає існування у міської ради, права вимоги за кондикційним зобов`язанням, оскільки спірні правовідносини виникли з приводу фактичного користування ТОВ "Оптимум-нет" сформованою та внесеною (зареєстрованою) до Державного земельного кадастру земельною ділянкою комунальної власності за відсутності для того достатніх правових підстав за рахунок позивача, якому належать ці землі відповідно до закону.

Щодо розміру позовних вимог судова колегія враховує, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 Податкового кодексу України (аналогічна правова позиція у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018р. у справі № 920/739/17).
Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Отже, з наведених норм законодавства не вбачається можливості визначення даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки в інший спосіб, ніж шляхом оформлення витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, тому необґрунтованими є будь-які розрахунки, зроблені за відсутності такого витягу (зокрема на підставі базової вартості одного квадратного метра землі із застосуванням відповідних коефіцієнтів), а також доводи про необов`язковість витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель для розрахунку розміру орендної плати.
Вказаний правовий висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, яким неодноразово зазначалося, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (постанови Верховного Суду від 12.06.2019р. у справі № 922/902/18, від 08.08.2019р. у справі № 922/1276/18, від 01.10.2019р. у справі № 922/2082/18, від 06.11.2019р. у справі № 922/3607/18).

З наявного в матеріалах справи Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №0-3489/0/91-22 від 26.01.2022р. (т.1 а.с.30-33), виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області вбачається, що нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки площею 28905 кв. м складає 7257756,45грн., цільове призначення земельної ділянки: 10.08 - для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних та туристичних цілей.
При здійсненні розрахунків розміру безпідставно збережених коштів позивачем було враховано рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 21.04.2011 "Про внесення змін до рішення міської ради від 23 вересня 2008 року "Про орендну плату за землю в м. Кременчуці" встановлено розмір річної орендної плати за земельні ділянки в м. Кременчуці, яким встановлено розмір річної орендної плати за земельну ділянку з цільовим призначенням - для експлуатації та обслуговування культурних, спортивно-оздоровчих, рекреаційних об`єктів та туристичних цілей - 3% від нормативної грошової оцінки землі.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що позивачем у своєму розрахунку не було застосовано понижуючого коефіцієнту до нормативної грошової оцінки згідно рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 02.02.2016 «Про внесення змін до рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 29.05.2012 «Про розгляд протесту прокурора м. Кременчука від 23.01.2012 № 94-908 вих12 на рішення Кременчуцької міської ради від 24.11.2009 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кременчука Полтавської області», який становить 0,6.
Відповідно до статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Отже, зазначене рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 02.02.2016р. є обов`язковим для виконання, у тому числі і для позивача.
Проте, як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, нарахування орендної плати відбулося без застосування понижуючого коефіцієнту (60%) до нормативної грошової оцінки земель.

Здійснивши власний перерахунок заявлених до стягнення коштів, колегія суддів вважає, що обґрунтовано заявленими до стягнення є безпідставно збережені кошти за період безоплатного користування земельною ділянкою з 07.07.2022р. по 31.01.2022р. в сумі 74804,59грн.
Так, за 2021рік з відповідача на користь позивача підлягають стягненню безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати в сумі 63709,18грн., виходячи з розрахунку:
- 7257756,45грн. (нормативна грошова оцінка земельної ділянки) х 3 % (річна ставка орендної плати) х 0,6 = 130639,61грн. (сума річного розміру орендної плати);
-130639,61грн. х 178 (кількість днів безоплатного користування земельною ділянкою) : 365 (загальна кількість днів у 2021 році), внаслідок чого безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати за 2021 рік становлять 63709,18грн.
За 2022рік з відповідача на користь позивача підлягають стягненню безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати в сумі 11095,41грн., виходячи з розрахунку:
-7257756,45грн. (нормативна грошова оцінка земельної ділянки) х 3 % (річна ставка орендної плати) х 0,6 = 22038,95 грн (сума річного розміру орендної плати);
-130639,61грн. х 31 (кількість днів безоплатного користування земельною ділянкою): 365 (загальна кількість днів у 2022 році), внаслідок чого безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати за 2022 рік становлять 11095,41грн.

При цьому колегія суддів зазначає, що відновлення порушених прав Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області у спосіб, передбачений статтею 1212 Цивільного кодексу України, не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач.
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
За змістом пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.
Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
При вирішенні даного спору суд першої інстанції не дотримався вимог статей 86, 236 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що унеможливило встановлення всіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Враховуючий вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум-нет", скасування рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2022р. у справі №917/448/22 з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати в сумі 74804,59грн. В іншій частині позову про стягнення 40216,84грн. слід відмовити, у зв`язку із невірним розрахунком заявленої до стягнення суми.

Щодо доводів апелянта про порушення місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення норм процесуального права, яке на думку останнього полягає у не направлені на його адресу поштової кореспонденції про хід розгляду справи, судова колегія зазначає наступне.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України, перший, належним чином підписаний, примірник процесуального документа (ухвали, рішення, постанови) залишається у справі; на звороті у лівому нижньому куті цього примірника проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправку документа, що містить: вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена.
Відмітки на наявних в матеріалах справи процесуальних документах, зокрема, на ухвалі господарського суду Полтавської області від 12.05.2022р. про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, оформлені відповідно до наведених вимог названої Інструкції, а тому зазначеним підтверджується належне надіслання копій процесуальних документів сторонам судового процесу в тому числі відповідачу (т.1 а.с.51).
Зазначена ухвала направлялась відповідачу за адресою: 39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Мазепи Івана, буд.29-А, проте, була повернута до господарського суду першої інстанції з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою" (т.1 а.с54-57).
Оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 12.07.2022р. було направлено відповідачу 05.10.2022р., однак повернулось до господарського суду першої інстанції з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання" (т.1 а.с.69-70).

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач (апелянт) є юридичною особою, на яку відповідно до статті 4, частини першої, пункту 10 частини другої статті 9 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" покладено обов`язок зазначати достовірні дані щодо власного місцезнаходження, які відповідно до статті 10 зазначеного Закону вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок" та Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 30.03.2023р. по справі №910/2654/22.

Судова колегія також враховує, що відповідно до правової позиції викладеної в ухвалі Верховного Суду від 13.01.2023р. у справі №922/4209/21, направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду.
При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 20.07.2021р. у справі № 916/1178/20, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі № 913/879/17, від 21.05.2020р. у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020р. у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021р. у справі № 910/16249/19 та від 19.05.2021р. у справі № 910/16033/20).
Також, судова колегія враховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 19.12.2022р. у справі № 910/1730/22, згідно якого у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 Господарського процесуального кодексу України і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.04.2021р. у справі №910/8197/19, від 09.12.2021р. у справі №911/3113/20).
Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що неотримання процесуальних документів відповідачем та повернення їх до суду з поміткою "за закінченням терміну зберігання" є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо його належного отримання, тобто є власною волею відповідача.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було вжито всіх необхідних заходів щодо повідомлення відповідача про хід розгляду справи, у зв`язку із чим, вищенаведені доводи апелянта про порушення його процесуальних прав як сторони у справі є безпідставними.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за позовом та апеляційною скаргою покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як передбачено частиною третьою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої даної статті.
Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум-нет" на рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2022р. у справі №917/448/22 задовольнити частково.
Рішення господарського суду Полтавської області від 12.07.2022р. у справі №917/448/22 скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум-нет" (вул.Мазепи Івана,29-А, м.Кременчук, Полтавська область, 39600, код ЄДРПОУ 44235921) на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (пл. Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, код ЄДРПОУ 24388300) безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати в сумі 74804,59грн. та 1613,64грн. судового збору за подання позовної заяви.
В частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум-нет" на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати в сумі 40216,84грн. - в позові відмовити.
Стягнути з Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (пл. Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, код ЄДРПОУ 24388300) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптимум-нет" (вул.Мазепи Івана,29-А, м.Кременчук, Полтавська область, 39600, код ЄДРПОУ 44235921) 1301,03грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідні накази.
Повний текст постанови складено   22.06.2023 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                    О.В. Плахов

Суддя                                                                                           Л.М. Здоровко  

Суддя                                                                                           В.В. Лакіза