Постанова                                           
Іменем України
 
24 травня 2023 року 
м. Київ
 
справа № 278/2482/21
 
провадження № 61-12736св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),              Хопти С. Ф., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 січня 2022 року у складі судді                      Татуйка Є. О. та постанову Житомирського апеляційного суду                             від 14 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С.,                 Шевчук А. М, Талько О. Б.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних заяв
 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
 
Позовна заява мотивована тим, що 23 жовтня 2012 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 1730.
 
За час шлюбу сторонами було придбано за спільні кошти автомобілі:
«DAF FT XF 105.460», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; 
«DAF FT XF 105.410», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ; 
«DAF FT XF 105.460», 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ;
та напівпричепи: 
самоскид марки «KAISER 5В 1503» 1983 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 ; 
самоскид марки «WIELTON NW 335» 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 ; 
самоскид марки «CARNEHL CHIKS - HH» 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 .
 
Позивач зазначала, що право власності на вказані автомобілі зареєстровано за відповідачем. Дійти згоди щодо володіння та користування спільним майном вони не можуть, у зв`язку із чим виник цей спір.
 
Посилалася на положення статей 60, 69-72 СК України, статті 358, частини третьої статті 368 ЦК України, які регулюють правовідносини щодо права власності та поділу спільного майна подружжя. 
 
Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд: 
- визнати спільним сумісним майном подружжя автомобілі:
«DAF FT XF 105.460», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; 
«DAF FT XF 105.410», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ; 
«DAF FT XF 105.460», 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ;
- залишити їх у володінні і користуванні відповідача; 
- стягнути з відповідача компенсацію 1/2 вказаного майна в розмірі                    643 630,00 грн;
- визнати спільним сумісним майном подружжя напівпричепи: 
самоскид марки «KAISER 5В 1503» 1983 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 ; 
самоскид марки «WIELTON NW 335» 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 ; 
самоскид марки «CARNEHL CHIKS - HH» 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 ;
- залишити їх у володінні та користуванні відповідача, 
- стягнути компенсацію 1/2 вартості вказаних напівпричепів у розмірі             445 669,00 грн.
 
У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 23 жовтня 2012 року між ним та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 1730.
 
Зазначав, що за час шлюбу у 2019 році подружжям спільно придбано автомобіль VOLKSWAGEN, модель NEW BEETLE, 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_7 , право власності на який зареєстровано за                      ОСОБА_1 .
Оскільки автомобіль є спільним майном подружжя та неподільною річчю вважає, що має право на компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просив суд стягнути                                         з ОСОБА_1 на свою користь 61 081,00 грн компенсації вартості                   1/2 автомобіля VOLKSWAGEN, модель NEW BEETLE, 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_7 , залишивши вказаний транспортний засіб у власності ОСОБА_1 .
 
Протокольною ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2021 року зустрічна позовна заява прийнята до розгляду разом із первісним позовом.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 січня 2022 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано автомобіль марки «DAF FT XF 105.460», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль марки «DAF FT XF 105.410»,  2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіль марки                    «DAF FT XF 105.460», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; напівпричіп самоскид марки «KAISER 5В 1503», 1983 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , сірого кольору; напівпричіп самоскид марки «WIELTON NW 335», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , чорного кольору; напівпричіп самоскид марки                              «CARNEHL CHIKS - HH», 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , білого кольору; автомобіль марки «VW NEW BEETLE», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 , жовтого кольору спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 002 774 грн                      як половину вартості наступного спільного сумісного майна подружжя,                      а саме: автомобіля марки «DAF FT XF 105.460», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіля марки «DAF FT XF 105.410»,  2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіля марки                     «DAF FT XF 105.460», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; напівпричіп самоскид марки «WIELTON NW335», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , чорного кольору; напівпричіп самоскид марки «CARNEHL CHIKS-HH», 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , білого кольору.
Припинено право спільної сумісної власності на майно, зазначене в пункті 3 резолютивної частини даного рішення після виконання зобов`язань визначених у тому ж пункті.
Визнано напівпричіп самоскид марки «KAISER 5В 1503», 1983 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , сірого кольору; автомобіль марки                           «VW NEW BEETLE», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 , кольору жовтого спільним сумісним майном сторін.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 49 025,75 грн як половину вартості наступного спільного сумісного майна даного подружжя,  а саме автомобіля марки «VW NEW BEETLE», 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 , жовтого кольору.
Припинено право спільної сумісної власності на майно зазначене в пункті 6 резолютивної частини даного рішення після виконання зобов`язань визначених у тому ж пункті.
Напівпричіп самоскид марки «KAISER 5В 1503», 1983 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , сірого кольору залишено в спільній сумісній власності сторін.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення районного суду мотивоване тим, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки між сторонами не було спору щодо належності заявленого майна, суд вирішував питання лише його вартості та наявності підстав для стягнення половини цієї вартості. Суд визнав,                    що вартість транспортних засобів, відображена у договорах                          купівлі-продажу, не відповідає дійсній ринковій вартості такого рухомого майна, а оцінка, проведена перед його реалізацію, здійснена лише для укладення цивільно-правових угод та не може відображати його реальну ринкову вартість. 
Крім того, оцінка для укладення цивільно-правових угод у порівнянні із висновком судового експерта, не є для суду належним доказом підтвердження ринкової вартості спірного майна. 
Отже, враховуючи те, що три вантажні автомобілі та два напівпричепи були продані за час зареєстрованого шлюбу між сторонами, доказів передання ОСОБА_2 ОСОБА_1 грошових коштів від їх реалізації матеріали справи не містять, районний суд вирішив стягнути з відповідача на користь позивача половину вартості рухомого майна, реалізованого               26 серпня 2020 року, 23 червня 2021 року, 13 липня 2021 року, 14 липня    2021 року, 07 серпня 2021 року за час шлюбу за оцінкою судового експерта.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 січня 2022 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання автомобіля марки «DAF FT XF 105.460», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіля марки «DAF FT XF 105.410»,  2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; автомобіля марки                    «DAF FT XF 105.460», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; напівпричіпа самоскида марки «WIELTON NW 335», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , чорного кольору; напівпричіпа самоскиду марки «CARNEHL CHIKS - HH», 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , білого кольору спільним сумісним майном подружжя скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 січня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь                         ОСОБА_1 компенсації 1/2 частини вартості автомобіля марки            «DAF FT XF 105.460», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 171 000 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 січня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь                         ОСОБА_1 компенсації за половину вартості проданого спільного майна подружжя змінено, викладено пункт 3 резолютивної частини рішення у наступній редакції:
«Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію               1/2 частини вартості автомобіля марки «DAF FT XF 105.410», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 у розмірі 175 160 грн; компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля марки «DAF FT XF 105.460», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 у розмірі 277 435 грн; компенсацію 1/2 частини вартості напівпричіпа самоскида марки «WIELTON NW 335», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , чорного кольору у розмірі 215 760 грн; компенсацію 1/2 частини вартості напівпричіпа самоскида марки «CARNEHL CHIKS - HH», 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , білого кольору у розмірі 163 419 грн, а всього на загальну суму 831 774 грн.»
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат за розгляд справи змінено, зменшивши розмір судового збору з 25 579,29 грн до 11 350 грн.
У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру компенсації половини вартості проданого спільного майна та скасуванню у частині визнання спірного майна спільною сумісною власністю.
 
Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції безпідставно стягнув компенсацію1/2 вартості автомобіля «DAF FT XF 105.460», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 в розмірі 171 000,00 грн, оскільки вказаний транспортний засіб був проданий відповідачем 29 серпня 2020 року, тобто до ініціювання ОСОБА_1 питання про розірвання шлюбу, в період            їх фактичного перебування у шлюбі.
Відповідно, апеляційний суд вважав, що рішення районного суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації за половину вартості проданого спільного майна подружжя підлягає зміні, шляхом зменшення суми компенсації з 1 002 774,00 грн до 831 774,00 грн (тобто на 1/2 частини вартості автомобіля «DAF FT XF 105.460», 2006 року випуску).
 
Встановивши, що транспортні засоби марки «DAF FT XF 105.460» 2006 року, DAF FT XF 105.410 2007 року випуску, «DAF FT XF 105.460» 2012 року випуску, напівпричіп самоскид марки «WIELTON NW 335» 2008 року випуску, напівпричіп самоскид марки «CARNEHL CHIKS - HH» 2004 року випуску, які були об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відчужені відповідачем ОСОБА_2 на користь свого батька без згоди позивачки, проте вона не оспорює правочини на відчуження цих транспортних засобів, а просить врахувати їх вартість при поділі спільного майна подружжя, районний суд дійшов помилкових висновків про задоволення вимог щодо визнання вказаного майна об`єктом спільної сумісної власності, оскільки право позивача на об`єкт права спільної сумісної власності підлягає захисту шляхом врахування вартості                           1/2 частини відчуженого майна без його згоди при поділі іншого майна.
При цьому вказівка у резолютивній частині рішення на те, що спірний об`єкт, визнається судом об`єктом спільної сумісної власності, а потім право спільної сумісної власності сторін на цей об`єкт припиняється, створює ситуацію правової невизначеності, оскільки остаточним правовим результатом вирішення спору щодо поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності, відчуженого відповідачем без згоди позивача,                    є врахування його вартості при поділі усього майна подружжя.
 
Судом відхилено доводи апеляційної скарги, що після продажу спірного майна в 2021 році позивачка набула в особисту приватну власність квартиру за договором дарування від 08 жовтня 2021 року, що свідчить про отримання нею коштів від продажу спірного майна, оскільки зазначений безоплатний договір дарування є чинним та не оспорений в установленому законом порядку.
 
Апеляційний суд змінив рішення районного суду в частині стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача з 25 579,29 грн                              до 11 350,00 грн, оскільки судом не враховано положення Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого ставки судового збору за подання до суду заяви майнового характеру, подану фізичною особою, складають       1% ціни позову, але не менше 0,4 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 11 350,00 грн.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 січня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року скасувати             в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_1 компенсації 1/2 частини вартості автомобіля марки                    «DAF FT XF 105.410», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2                   у розмірі 175 160 грн; компенсації 1/2 частини вартості автомобіля марки «DAF FT XF 105.460», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3                        у розмірі 277 435 грн; компенсації 1/2 частини вартості напівпричіпа самоскида марки «WIELTON NW 335», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , чорного кольору у розмірі 215 760 грн; компенсації           1/2 частини вартості напівпричіпа самоскида марки «CARNEHL CHIKS - HH», 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , білого кольору у розмірі                             163 419 грн, а всього на загальну суму 831 774 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У грудні 2022 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
У січні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2023 року справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що частина спільного майна подружжя відчужена одним з подружжя після ініціювання питання про розірвання шлюбу (30 червня 2021 року), проте до ухвалення судом рішення у справі про розірвання шлюбу (28 вересня 2021 року) та протягом часу, коли подружжя продовжувало проживати однією сім`єю та вести спільне господарство, і за відсутності доказів того, що інший з подружжя не отримав вигоду від відчуження такого майна і не надавав на таке відчуження свою згоду.
Посилається на те, що під час розгляду справи ОСОБА_1 підтвердила, що вони спільно проживали до 31 серпня 2021 року.
 
При цьому автомобіль марки «DAF FT XF 105.460» 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 було відчужено 07 серпня 2021 року, тобто                     до моменту припинення спільного проживання сторонами, а отримані                   від продажу кошти були поділені сторонами порівну.
 
Вважає, що застосовуючи до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі                               № 127/7029/15-ц, апеляційний суд залишив недоведеною обставину ненадання ОСОБА_1 згоди на відчуження спірних транспортних засобів та що таке відчуження відбулося поза її волею.
Крім того, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою його доводи про те, що автомобіль марки «DAF FT XF 105.410», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 з напівпричіпом самоскидом марки «WIELTON NW 335»           2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , та автомобіль марки                  «DAF FT XF 105.460» 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 були учасниками дорожньо-транспортних пригод, отримали механічні пошкодження, що має наслідком зниження їхньої вартості.
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень                    ОСОБА_2 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що передбачено пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
23 жовтня 2012 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 1730, який було розірвано рішенням Житомирського районного суду Житомирської області                             від 28 вересня 2021 року у справі № 278/1962/21.
 
За час шлюбу сторонами було придбано за спільні кошти автомобілі:
«DAF FT XF 105.460», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; 
«DAF FT XF 105.410», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ; 
«DAF FT XF 105.460», 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ;
VOLKSWAGEN, модель NEW BEETLE, 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_7 ;
та напівпричепи: 
самоскид марки «KAISER 5В 1503» 1983 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 ; 
самоскид марки «WIELTON NW 335» 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 ; 
самоскид марки «CARNEHL CHIKS - HH» 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 .
 
На час звернення до суду з позовом, більша частина вказаного майна ОСОБА_2 продана:
- 26 серпня 2020 року автомобіль марки «DAF FT XF 105.460» 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 за 5 000,00 грн;
- 23 червня 2021 року напівпричіп самоскид марки «CARNEHL CHIKS-HH» 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 , білого кольору за                             18 000,00 грн;
- 13 липня 2021 року автомобіль марки «DAF FT XF 105.410» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 за 8 000,00 грн;
- 14 липня 2021 року напівпричіп самоскид марки «WIELTON NW 335»                     2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , чорного кольору за                     5 000,00 грн.
- 07 серпня 2021 року автомобіль марки «DAF FT XF 105.460» 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 за 5 000,00 грн.
 
Відповідно до висновку судового експерта від 20 жовтня 2021 року ринкова вартість автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель NEW BEETLE, 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_7 становить 98 051,50 грн                        (том 1, а. с. 121-129).
 
Згідно з висновками автотоварознавчої експертизи судового експерта, складеного 03 серпня 2021 року середньостатистична ринкова вартість автомобіля:
- марки «DAF FT XF 105.410» 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 становить 350 320 грн;
- марки «DAF FT XF 105.460» 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 становить 342 000 грн;
- марки «DAF FT XF 105.460» 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 становить 554 870,00 грн (том 1, а. с. 150-161).
 
За висновками автотоварознавчих експертиз, складених судовим експертом 20 вересня 2021 року середньостатистична ринкова вартість колісного транспортного засобу (далі - КТЗ):
- напівпричепу самоскиду марки «CARNEHL CHIKS-HH» 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 , білого кольору становить 326 838 грн;
- напівпричепу самоскиду марки «WIELTON NW 335» 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , чорного кольору становить 431 520 грн;
- напівпричепу самоскиду марки «KAISER 5В 1503» 1983 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , сірого кольору становить 132 980 грн.               (том 1, а. с. 162-172).
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право                   в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
 
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
 
Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.
 
За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.
 
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
 
Встановлено, що за час перебування у шлюбі сторони набули у власність за спільні кошти автомобілі: «DAF FT XF 105.460», 2006 року випуску,               «DAF FT XF 105.410», 2007 року випуску, «DAF FT XF 105.460», 2012 року випуску, VOLKSWAGEN, модель NEW BEETLE, 1999 року випуску та напівпричепи: самоскид марки «KAISER 5В 1503» 1983 року випуску, самоскид марки «WIELTON NW 335» 2008 року випуску, самоскид марки «CARNEHL CHIKS - HH» 2004 року випуску.
 
Презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно (автомобілі та напівпричепи) не спростована.
 
Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна,            що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
 
Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.
 
У пунктах 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня              2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими                        статями 69-72 СК Українита статтею 372 ЦК України.
При поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених у статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. 
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
 
Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13                               від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
 
Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
 
Отже, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона                       не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі                статті 364 ЦК України.
 
У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційни зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012             (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.
Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
 
ОСОБА_1 просила суд провести поділ спільного майна подружжя саме на підставі статті 364 ЦК України, тобто шляхом припинення її права власності на спірне майно та присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя. 
 
Суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про те, що спірне майно набуте сторонами у шлюбі за спільні кошти, є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначене майно підлягає поділу з урахуванням положень статті 70 СК України та статті 364 ЦК України.
 
При цьому матеріали справи містять докази, які підтверджують відчуження ОСОБА_2 на користь третіх осіб такого майна: автомобіля марки «DAF FT XF 105.460» 2006 року випуску; напівпричепу самоскиду марки «CARNEHL CHIKS-HH» 2004 року випуску; автомобіля марки                                 «DAF FT XF 105.410» 2007 року випуску; напівпричепу самоскиду                    марки «WIELTON NW 335» 2008 року випуску; автомобіля марки                           «DAF FT XF 105.460» 2012 року випуску.
 
На підставі наявних у матеріалах справи висновків автотоварознавчої експертизи встановлено вартість спільного майна подружжя:
- автомобіля марки «DAF FT XF 105.460» 2006 року випуску - 342 000 грн; 
- напівпричепу самоскиду марки «CARNEHL CHIKS-HH» 2004 року випуску - 326 838 грн; 
- автомобіля марки «DAF FT XF 105.410» 2007 року випуску - 350 320 грн;
- напівпричепу самоскиду марки «WIELTON NW 335» 2008 року випуску - 431 980 грн; 
- автомобіля марки «DAF FT XF 105.460» 2012 року випуску - 554 870 грн.
- напівпричепу самоскиду марки «KAISER 5В 1503» 1983 року випуску -              132 980 грн.
 
Колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про зміну рішення районного суду в частині визначення розміру компенсації половини вартості проданого спільного майна та скасуванні у частині визнання спірного майна спільною сумісною власністю.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року                    у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зроблено висновок, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.
 
Встановлення вартості спірного майна судами здійснено судами на підставі висновку судового експерта від 20 жовтня 2021 року, висновками автотоварознавчої експертизи судового експерта від 03 серпня 2021 року та
висновків автотоварознавчих експертиз від 20 вересня 2021 року, тобто вирахувана середньостатистична ринкова вартість на момент вирішення спору. При цьому судами правильно враховано, що визначена у договорах купівлі-продажу транспортних засобів вартість, не відповідає дійсній вартості транспортних засобів, тому під час ухвалення судових рішень взяли до уваги зазначені висновки автотоварознавчих експертиз.
 
Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
 
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
 
Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про безпідставність стягнення судом першої інстанції на користь позивача                   1/2 частини вартості автомобіля марки «DAF FT XF 105.460» 2006 року випуску, вартість якого становить 342 000 грн. Такі висновки апеляційного суду є правильними, оскільки зазначений транспортний засіб був відчужений відповідачем 26 серпня 2020 року в період перебування сторін             у шлюбних відносинах (за рік до розірвання шлюбу). Позивач не надала суду доказів, що кошти, отримані від продажу транспортного засобу, не були використані в інтересах сім`ї.
Отже, за наявності факту перебування сторін у шлюбі та відсутності доказів використання коштів від продажу спільного майна не в інтересах сім`ї, вважається, що укладений одним із подружжя договір був в інтересах сім`ї.
 
Зменшення апеляційним судом суми стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації за половину вартості автомобіля марки «DAF FT XF 105.460» 2006 року випуску (342 000грн/2=171 000 грн) відповідає встановленим обставинам справи та вимогам законодавства щодо поділу майна подружжя.
 
Крім того, переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про скасування рішення районного суду в частині визнання транспортних засобів: автомобілів марки                      «DAF FT XF 105.460» 2006 року випуску, «DAF FT XF 105.410» 2007 року випуску, «DAF FT XF 105.460» 2012 року випуску, напівпричепу самоскиду марки «WIELTON NW 335» 2008 року випуску, напівпричепу самоскиду марки «CARNEHL CHIKS - HH» 2004 року випуску спільним сумісним майном подружжя.
 
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 726/1388/16 (провадження           № 61-10684св21), у якій зазначено, що встановлення належності спірного автомобіля до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя є обставиною, яка потребує встановлення для вирішення заявленого спору, виходячи з його підстав та не є самостійною вимогою та способом захисту, який потребує вирішення та вказівки у резолютивній частині судового рішення. 
 
Колегія суддів відхиляє посилання касаційної скарги на те, що частина спільного майна подружжя відчужено одним з подружжя після ініціювання питання про розірвання шлюбу, проте до ухвалення судом рішення у справі про розірвання шлюбу, як на підставу скасування оскаржуваних судових рішень. 
 
ОСОБА_2 не довів, що кошти від продажу транспортних засобів використані в інтересах сім`ї або їх половина передана дружині, а доведення цієї обставини є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81ЦПК України).
 
При цьому безпідставними є посилання ОСОБА_2 на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки Верховний Суд має релевантну практику застосування норм права у правовідносинах, які регулюють поділ спільного майна подружжя.
 
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

 
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409,410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Постанову Житомирського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць     Р. А. Лідовець     С. Ф. Хопта