ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4480/23 Справа № 210/1197/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 210/1197/23
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач ОСОБА_1 
відповідач Комунальне підприємство «Сансервіс» Криворізької міської ради
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Дзержинського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року, яка постановлена суддею Чайкіною О.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та відомості щодо дати складання повного тексту ухвали в матеріалах справи відсутні, 
УСТАНОВИВ:
В березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства «Сансервіс» Криворізької міської ради про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка.
Ухвалою Дзержинського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Сансервіс» Криворізької міської ради про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка направлено до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю.
В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про передачу справи за підсудністю до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та направити матеріали справи для продовження розгляду до Дзержинського районного суду Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неврахування того, що позовна заява подана за місцем проживання позивача, що відповідає вимогам ст.28 ЦПК України. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала, розгляд якої згідно п. 6 ст. 353 ЦПК України, здійснюється без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Передаючи цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Сансервіс» Криворізької міської ради про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ч.2 ст.27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 
Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Також у низці рішень Європейського суду з прав людини закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Вирішуючи питання про прийняття до провадження справ, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.
Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції. Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.
Отже, згідно з положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у пункті першому статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.
За загальним правилом територіальної підсудності, згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Частиною 3 ст. 28 ЦПК України визначено альтернативну підсудність за вибором позивача, зокрема, позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.
Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) – це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).
Отже, право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.
На думку позивача, вона використала належне їй право вибору суду за правилами альтернативної підсудності та звернулась з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за місцем свого проживання.
Отже, зважаючи на правила альтернативної підсудності, заявником не порушено правила підсудності, навіть і у тому разі, якщо вона не послалась у позовній заяві на ч. 4 ст. 28 ЦПК України.
Проте суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув та безпідставно вдався до аналізу позовної заяви, у якій заявник взагалі не посилалась на підсудність даної справи, унаслідок чого постановив незаконну ухвалу, яка підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання, відповідно до норм ЦПК України.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції – скасуванню з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для вирішення питання у справі, відповідно до вимог ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382 ЦПК України суд, 
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити.
       Ухвалу Дзержинського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року - скасувати та направити матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Сансервіс» Криворізької міської ради про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка до Дзержинського районного суду Дніпропетровської області для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 11 травня 2023 року.

Головуючий: 

Судді: