КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 757/1773/21-ц
провадження № 22-ц/824/6921/2023
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
06 червня  2023 року                                                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Борисової О. В.,  Рейнарт І. М.
при секретарі  Кролівець  О. В. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів, за апеляційними скаргами представників ОСОБА_1 - адвоката Матяш Тетяни Валеріївни та адвоката Кисельова  Євгена Володимировича  на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року в складі судді Підпалого В. В.,
встановив:
 
15.01.2021  ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом  до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Державний ощадний банк України») про захист прав споживачів,  у якому просила   стягнути  з  відповідача на  її  користь  інфляційні втрати  за кожен  день прострочення  виконання  зобов`язання  по день фактичного  виконання  у розмірі  51 279 грн  53  коп.,  три проценти річних у розмірі  41 917 грн  81 коп.  та пеню у розмірі  15 300 000  грн.  
22.09.2022 ОСОБА_1   звернулась  до суду з заявою, в якій просила  стягнути  з  відповідача на  її  користь   пеню  у розмірі  0,1% за кожен день прострочення зобов`язання  по день фактичного  виконання  зобов`язання, але не  більше  10%  суми переказу, що складає  300 000  грн. 
Посилалась на  ті підстави, що  19.06.2015 на підставі  укладеного між  АТ «Ощадбанк» та нею договору про  відкриття та обслуговування  рахунку, випуск та надання   платіжних карток, відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 у філії - Донецьке обласне управління Ощадбанку. Відкриття рахунку було обумовлено необхідністю отримання нею оплати за виконану роботу від ТОВ «Синтоп».
У червні-серпні 2015 року на зазначений рахунок від ТОВ «Синтоп» надійшли грошові кошти у розмірі 3 000 000 грн, однак 25.08.2015,  згідно  із листом Управління фінансового моніторингу Ощадбанку, було  зупинено  всі видаткові операції по її рахунку, а 09.09.2015 Державна служба фінансового моніторингу України своїм рішенням №2218-Р3/2015 також зупинила всі фінансові операції по рахунку і передала матеріали до правоохоронних органів.
Наприкінці вересня 2015 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на кошти на її рахунку в межах кримінального провадження.
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року  у справі № 761/32089/18, який набрав законної сили, ОСОБА_3 засуджено  за вчинення  кримінальних  правопорушень  за  частиною  першою статті 14,  частиною другою  статті 258-5 КК  України,  а також скасовано   арешт грошових коштів, що знаходилися на її рахунку № НОМЕР_1 , відкритому   у філії - Донецьке обласне управління Ощадбанку.
02 жовтня  2018 року   вона  через свого представника звернулася до філії - Донецьке обласне управління Ощадбанку із заявою про здійснення безготівкового переказу коштів на ім`я третьої особи, на що листом АТ «Ощадбанк» від 19.10.2018 отримала відмову з посиланням на те, що банком проведено оцінку ризиків за операціями, оскільки контрагент - відправник коштів на рахунки був фігурантом кримінальної справи з розслідування можливого фінансування тероризму, банк змушений вжити всіх можливих заходів щодо виключення ймовірності використання його послуг для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, та/або фінансування тероризму.
29 липня 2019 року вона повторно подала до філії -  Донецьке обласне управління Ощадбанку заяву на безготівковий переказ коштів, у задоволенні якої листом банку від 06.08.2019 було відмовлено.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року, залишеним у цій частині без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 січня 2020 року та постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року, стягнуто з АТ «Ощадбанк» на її користь кошти у розмірі 3 000 000 грн.
Лише після набрання чинності рішенням суду банк виконав розпорядження її представника і 17.01.2020 здійснив безготівковий переказ грошових коштів за реквізитами, вказаними у заяві.
Невиконання банком розпорядження клієнта з переказу коштів за заявою від 29.07.2019 свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої Законом  України «Про  платіжні системи та переказ  коштів в Україні», з урахуванням  умов  укладеного  між  сторонами  договору, а саме обов`язку  сплатити пеню у розмірі  0,1% від суми простроченого  платежу  за  кожний день такого  прострочення, але не  більше 10%  від суми переказу. 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року вказаний позов задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» на користь  ОСОБА_2   пеню у розмірі 200 000 грн.
Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» в дохід держави  судовий збір  у розмірі  2 000  грн.  
В поданих апеляційних скаргах, які є ідентичними за змістом,  представники ОСОБА_2 - адвокати Матяш Т. В. та Кисельов  Є. В. просять змінити рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року в частині задоволення позовних вимог та збільшити суму стягнення до 300 000 грн.
Погоджуючись  із висновками суду  щодо наявності підстав для задоволення  позову  в частині  порушення  відповідачем  прав позивача та  стягнення  пені,  позивач не  погоджується  із застосуванням  судом першої інстанції  положень  ч. 3 ст. 551 ЦК України та  вважають  рішення  суду  в цій частині  незаконним та необґрунтованим. 
Зазначили, що судом першої інстанції не взято до уваги правовий висновок, вкладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц. В даній справі пеня має виключно штрафну функцію, що повністю відповідає принципам розумності і справедливості та вимогам закону, яким вже встановлений її розмір, а тому вирішуючи питання про зменшення цього розміру суд першої інстанції вийшов за рамки своїх повноважень.
Саме встановлення  законодавцем  у ст. 32 Закону  України «Про  платіжні   системи та переказ  коштів в Україні» граничного  розміру  пені  в розмірі  0,1% від  суми простроченого   платежу  за кожен  день прострочення,  але не  більше  10% від суми переказу,  є  результатом  виваженої  законодавчої  роботи,  де  закладаючи саме  такий розмір  із  відповідним  імперативним  формуванням,  законодавцем   безумовно  були враховані  всі можливі запобіжники та дотримано  принципи  розумності та справедливості, а сам  факт  встановлення  такого  розміру  і є головним  запобіжником  від порушення  прав учасника правовідносин, в тому числі  будь-якого  збагачення  за рахунок  боржника. 
Аналогічні  положення  щодо  розміру відповідальності банку  за порушення  строків переказу  містять   Правила  здійснення  операцій за рахунками,  відкритими  фізичним особам  у АТ  «Ощадбанк». 
Питання зменшення  розміру  пені  відповідно  до ч.3 ст. 551 ЦК  України  має місце  лише  у випадку  відсутності законодавчого  регулювання  її граничного розміру. При цьому пропорційним і справедливим є сума штрафних санкцій  не  менше суми простроченого  (порушеного) зобов`язання.   
 Зазначає, що 18 травня 2022 року Верховним Судом розглянуто справу №757/1587/21 з аналогічними позовними вимогами та тотожними підставами позову, в якій не знайшов підстав для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України та не зменшив розмір пені, при цьому суд констатував обґрунтованість стягнення максимального встановленого законом розміру у 10% від суми затриманого переказу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Державний ощадний банк України» - адвокат Батюк А. Г. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Вказує, що докази наявності у позивача збитків та їх розміру в матеріалах справи відсутні, а заявлена ОСОБА_2 сума пені у розмірі 300 000 грн є значною сумою коштів, стягнення якої призводить до невиправданого її збагачення за рахунок відповідача.
Кошти з рахунку позивача були виплачені в січні 2020 року, спірна сума пені нарахована лише за період 29.07.2019 по 14.01.2020, у зв`язку з цим, твердження про вину банку у неможливості більше п`яти років користуватися коштами на рахунку є голослівними.
Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до банку із дорученням про переказ суми коштів в розмірі 3 000 000  грн, і що таке доручення не було виконано банком у встановлені строки.
Додана до позовної заяви заява про переказ вкладу від 29.07.2019 також не містить вказівки на суму 3 000 000 грн, як суму, що підлягає переказу згідно доручення клієнта.
Враховуючи вказану обставину, неможливо визначити суму простроченого платежу, тобто суму невиконаного переказу.
В судовому засіданні  представник АТ "Державний ощадний банк  України" -  Солдатенко   А. М.  просив відмовити в задоволенні  апеляційної скарги,  а рішення  суду  першої  інстанції  залишити без змін.  Зазначив, що  17  березня  2023  року  рішення  суду  першої інстанції  в частині  стягнення   200 000  грн  виконано  відповідачем  в повному  обсязі.   
Інші  учасники справи в судове  засідання не  з`явились,  про  день, час та місце розгляду справи повідомлені  судом  належним чином.
Представник  позивача -  адвокат  Кисельов  Є.В.  просив здійснювати розгляд справи  у відсутність  скаржника та його  представника. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено,  що  19 червня 2015 року між АТ «Державний ощадний банк України» та  ОСОБА_1 укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, за умовами пунктів 1.1.1, 1.1.2 якого банк відкрив позивачу поточний рахунок № НОМЕР_1 ,  в Гривня  України,  на умовах тарифного  пакету  «Соціальний» і надав  клієнту платіжну картку для здійснення платіжних операцій (а.с.84 т.1).
Згідно з пунктом 1.2 договору банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, які надходять клієнту, та забезпечує проведення розрахунків за операціями, в тому числі здійсненими з використанням платіжної картки, в межах витратного ліміту.
У пункті 4.2 договору сторони  домовилися, що всі інші умови цього договору, зокрема перелік операцій, що вчиняються банком за рахунком, в тому числі за допомогою систем WEB-банкінг «Ощад 24/7» та/або Mobile-банкінг «Ощад 24/7», права та обов`язки сторін, їх відповідальність, порядок нарахування процентів визначаються Правилами здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичним особам у АТ «Ощадбанк», які є невід`ємною частиною цього договору, та Тарифами, правилами відповідної Міжнародної системи, нормами чинного законодавства, Інструкцією користувача.
У червні-серпні 2015 року на рахунок № НОМЕР_1 ,  відкритий на ім`я позивача, надійшли грошові кошти у розмірі 3 000 000 грн.
25 серпня 2015 року листом Управління фінансового моніторингу у АТ «Ощадбанк» призупинено всі видаткові операції за вказаним рахунком.
09 вересня 2015 року згідно з рішенням Державної служби фінансового моніторингу України також зупинено всі фінансові операції за вказаним рахунком і передано матеріали до правоохоронних органів.  
У межах кримінального провадження ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року на грошові кошти у сумі 3 000 000 грн на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1  у АТ «Ощадбанк», накладено арешт.
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 серпня 2018 року у справі № 761/32089/18, який набрав законної сили, ОСОБА_3 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 14, частиною другою статті 258-5 КК України, а також вирішено долю речових доказів, у тому числі скасовано арешт, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року на грошові кошти у сумі 3 000 000  грн, що знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 в  АТ «Ощадбанк».
02 жовтня 2018 року представник позивача  за довіреністю  ОСОБА_4  звернулася до керуючого  ТВБВ 10004/0149 філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» із заявою, в якій просила повідомити, чи може вона на підставі наданих довіреностей замовити основну на ім`я власника рахунку та додаткову на її ім`я картки, отримати готівкові кошти через касу банку, а також здійснити безготівковий переказ коштів на ім`я третьої особи.
У відповідь на вказану заяву АТ «Ощадбанк» листом від 04 жовтня 2018 року попросило надати банку: документи на підтвердження трудових відносин  з ТОВ «Синтоп» (копію трудової книжки, копії наказів про призначення на посаду та звільнення з посади, копію трудового договору тощо); довідку форми № 1ДФ з органів фіскальної служби; інформацію (персоніфікацію) з органів ПФ України, а листом від 19 жовтня 2018 року повідомило, що банком проведено оцінку ризиків за операціями, які повірений має намір здійснити, враховуючи той факт, що рахунки, право розпоряджатись якими надано їх власниками відповідно до нотаріально засвідчених довіреностей, не обслуговувалися більше 3-х років (відсутній рух коштів), а також те, що контрагент-відправник коштів на рахунки був фігурантом кримінальної справи з розслідування можливого фінансування тероризму (в рамках якої, у тому числі, мали місце обмеження), банк змушений вжити всіх можливих заходів, щодо виключення ймовірності використання його послуг для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, та/або фінансування тероризму. У зв`язку з цим виникла необхідність у проведенні уточнення інформації щодо ідентифікації, верифікації та вивчення зазначених фізичних осіб шляхом особистого їх звернення до установи банку.
29 липня 2019 року представник ОСОБА_1 за довіреністю   ОСОБА_4  подала до філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» заяву про здійснення безготівкового переказу всієї  суми  вкладу  з процентами з рахунку № НОМЕР_1 на рахунок  № НОМЕР_2 в АТ «ПУМБ» (а.с.56 т.1).
06 серпня 2019 року АТ «Ощадбанк» надало відповідь, що розрахунково-касове обслуговування рахунку буде проведено після надання до банку всіх документів/відомостей, що вимагаються банком, та після особистої явки власників рахунків до установ банку для проведення верифікації і уточнення інформації про клієнта, оскільки частково надана інформація клієнтів є сумнівною і потребує уточнення, що зазначалося у листі банку від 25 січня 2019 року (а.с.  57 т.1).
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року у справі №757/30819/19-ц стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1  кошти у розмірі 3 000 000 грн, які знаходяться на рахунку, інфляційні втрати у розмірі 222 345,15  грн, 3 % річних у розмірі 60 904,11 грн, пеню у розмірі 3 % за кожний день прострочення у розмірі 22 230 000  грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 14 січня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано у частині стягнення інфляційних втрат, 3 % річних   і пені, нарахованої на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», та відмовлено у задоволенні вимог в цій частині. В іншій частині вимог рішення залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін.
16 січня 2020  року представник ОСОБА_1 за довіреністю   ОСОБА_4  подала до філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» заяву про здійснення  переказу  коштів в сумі 2 998 980  грн з рахунку № НОМЕР_3 на рахунок  №  НОМЕР_4 в АТ «ПУМБ» (а.с.86 т.1).
16  січня 2020 року АТ «Ощадбанк» здійснив безготівковий переказ грошових коштів ОСОБА_1   у розмірі 2 998 980 грн відповідно до заяви, поданої 16 січня 2020 року (а.с.  87 т.1).
Спірні правовідносини виникли на підставі укладеного між сторонами 19 червня 2015 року договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку і пов`язані із відмовою банку здійснити безготівковий переказ грошових коштів на рахунок в іншій банківській установі.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням   є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію, зокрема, передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Згідно зі статтею 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.
Питання відповідальності банку за невиконання ним розпорядження клієнта про переказ коштів у правовідносинах за договором банківського рахунку врегульовано Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який є спеціальним у таких правовідносинах.
Пунктами 32.1 та 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що банк, що обслуговує платника (отримувача), несе перед ним відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.
У разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ, цей банк зобов`язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 % суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 % суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Такі ж положення щодо розміру відповідальності банку за порушення строків переказу містять Правила здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичним особам у АТ «Ощадбанк» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), які згідно з пунктом 4.2 укладеного між сторонами договору банківського рахунку є його невід`ємною частиною.
Відповідно до Правил здійснення операцій за рахунками, відкритими фізичним особам у АТ «Ощадбанк» (чинних на час виникнення спірних правовідносин) Особлива частина, розділ ХХ «Умови договору банківського рахунку», глава 12 «Відповідальність сторін», пункт 12.4 - за несвоєчасне (пізніше наступного банківського дня після отримання розрахункового документа) або помилкове з вини банку здійснення переказу коштів з карткового рахунку, за несвоєчасне зарахування на картковий рахунок суми, яка переказана клієнту, банк сплачує останньому пеню у розмірі 0,1 процента від суми відповідного переказу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 процентів суми переказу.
З урахуванням наведених норм, якими передбачено правовий механізм та вид відповідальності у разі порушень прав контрагента за договором банківського рахунку, врахувавши зміст допущеного  банком  порушення  умов  договору,  суд першої  інстанції  дійшов висновку, що у зв`язку із несвоєчасним виконанням зобов`язань за договором банківського рахунку щодо переказу коштів за дорученням позивача банк зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення, але не більше 10 % від суми переказу відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».
Рішення  суду  в частині   доведеності тієї обставини, що відповідачем   порушені строки  виконання  доручення   клієнта на  переказ  коштів сторони не оскаржують,  а тому  в цій частині   воно  не  є предметом  апеляційного  перегляду. 
Вирішуючи питання  про  зменшення   розмір  неустойки до  200 000  грн,   суд  першої  інстанції застосував  до даних правовідносин положення  ч.3 ст. 551  ЦК  України та обґрунтував  свій    висновок  тим, що  неустойка не  повинна  перетворюватися  в джерело збагачення, а також  виходячи  з  принципів розумності та справедливості. 
Колегія суддів  не  може  погодитись  з  висновком  суду  першої  інстанції  у вказаній частині, оскільки  він  не  відповідає обставина справи та вимогам  закону.   
З огляду на  встановлення  факту порушення  прав позивача,  розмір  відповідальності   банку  у  виді пені у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день такого прострочення, але не більше 10 % від суми переказу обумовлений Законом  України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».
При цьому   питання зменшення розміру пені відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України має місце лише у випадку відсутності законодавчого регулювання її граничного розміру, наприклад, при застосуванні пені, передбаченої ч. 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». 
Посилання суду першої інстанції на необхідність зменшення  пені з метою недопущення збагачення позивача за рахунок відповідача є помилковими, оскільки сума пені, яка була зменшена до 10% від суми простроченого зобов`язання вже є співмірною та пропорційною з огляду на встановлені судом обставини справи.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційних скарг позивача в частині зміни розміру пені, стягнутої з відповідача на її користь, є обґрунтованими та заслуговують на увагу.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.    
Оскільки суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову  та стягнення пені, при цьому  необґрунтовано зменшив розмір пені, колегія суддів вважає за необхідне змінити  рішення суду  у відповідній частині, а саме, шляхом збільшення розміру пені з 200 000 грн  до  299 898 грн  83 коп -  10%  від  суми  затриманого переказу  згідно доручення клієнта.
Також підлягає  зміні   судове рішення  в частині   розподілу  судових  витрат шляхом збільшення суму судового  збору,  що  підлягає  стягненню  з  АТ «Державний ощадний банк України»  в дохід  держави,  з  2 000  грн  до  2 998 грн  98  коп. 
 Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за позовом, пов`язаним з порушенням її прав на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з АТ «Державний ощадний банк України» в дохід  держави підлягає стягненню  судовий збір  за  подання  апеляційної  скарги  в сумі 1 498,47   грн. 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України  суд
 
постановив:
 
Апеляційні скарги  представників ОСОБА_1 - адвоката Матяш Тетяни Валеріївни та адвоката Кисельова  Євгена Володимировича  задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року змінити.
Збільшити   суму пені, що  підлягає   стягненню з  Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на  користь  ОСОБА_1 ,  з  200 000 грн  до  299 898 грн  83 коп. 
Збільшити  суму судового  збору,  що  підлягає  стягненню  з  Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»  в дохід  держави,  з  2 000  грн  до  2 998 грн  98  коп. 
Стягнути  з  Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в дохід  держави  судовий збір  за  подання  апеляційної  скарги  в сумі 1 498,47   грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до  Верховного  Суду  протягом тридцяти днів  з дня  складення  повного  судового  рішення.
Повне  судове  рішення  складено  09 червня 2023  року. 
 
Суддя - доповідач                                                                           Г. М. Кирилюк
            
Судді:                                                                                               О. В. Борисова 

                                                                                                           І. М. Рейнарт