УХВАЛА

17 травня 2023 року 
м. Київ

справа №640/30241/20
адміністративне провадження № К/990/17429/23  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В., 
перевіривши касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2022 року та постанову Шостого  апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2023 року у справі №640/30241/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у непоновленні підполковника ОСОБА_1 на попередній або на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді в Збройних силах України;
- зобов`язати уповноважену особу Міністерства оборони України вчинити усі необхідні дії щодо поновлення полковника ОСОБА_1 на попередній або на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді в Збройних силах України;
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у не виплаті полковнику ОСОБА_1 грошового забезпечення у повному розмірі, який дорівнює грошовому забезпеченню попередньої займаної ним посади, або посади не нижчій ніж попередня за період з січня 2020 року по листопад 2020 pоку;
- зобов`язати уповноважену особу Міністерства оборони України вчинити усі необхідні дії щодо виплати на користь полковника ОСОБА_1 грошового забезпечення у розмірі, який дорівнює грошовому забезпеченню попередньої займаної ним посади, або посади не нижчій ніж попередня за період з січня 2020 р. по теперішній час
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у непоновленні підполковника ОСОБА_1 на попередній або на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді в Збройних силах України;
Зобов`язано Міністерство оборони України вчинити дії щодо поновлення полковника ОСОБА_1 на попередній або на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді в Збройних силах України. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою  Шостого  апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2023 року, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2022 року - скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України, яка полягає у не виплаті полковнику ОСОБА_1 грошового забезпечення у повному розмірі, який дорівнює грошовому забезпеченню попередньої займаної ним посади, або посади не нижчій ніж попередня за період з січня 2020 року по листопад 2020 pоку та зобов`язання уповноваженої особи Міністерства оборони України вчинити усі необхідні дії щодо виплати на користь полковника ОСОБА_1 грошового забезпечення у розмірі, який дорівнює грошовому забезпеченню попередньої займаної ним посади, або посади не нижчій ніж попередня за період з січня 2020 р. по теперішній час, та прийняти у цій частині нову постанову, якою позовні вимоги - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення у повному розмірі, який дорівнює грошовому забезпеченню попередньої займаної ним посади, або посади не нижчій, ніж попередня, за період з 21 квітня 2020 року до 16 липня 2021 року.
Зобов`язано Міністерство оборони України вчинити усі необхідні дії щодо виплати на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення у розмірі, який дорівнює грошовому забезпеченню попередньої займаної ним посади, або посади не нижчій, ніж попередня, за період з 21 квітня 2020 року до 16 липня 2021 року. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2022 року - залишено без змін.
У поданій касаційній скарзі представник відповідача з посиланням на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення. 
На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 30 вересня 2016 року №1402-VIII гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
08 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Згідно із частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. 
За змістом пункту 1 частини шостої  статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Згідно із статтею 50 (Примітка) Закону України "Про запобігання корупції" під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються Президент України, Прем`єр-міністр України, член Кабінету Міністрів України, перший заступник або заступник міністра, член Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Голова Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Голова Фонду державного майна України, його перший заступник або заступник, член Центральної виборчої комісії, член, інспектор Вищої ради правосуддя, член, інспектор Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, народний депутат України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Директор Національного антикорупційного бюро України, Генеральний прокурор, його перший заступник та заступник, Голова Національного банку України, його перший заступник та заступник, член Ради Національного банку України, Секретар Ради національної безпеки і оборони України, його перший заступник та заступник, Постійний Представник Президента України в Автономній Республіці Крим, його перший заступник та заступник, радник або помічник Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, особи, посади яких належать до посад державної служби категорії "А" або "Б", та особи, посади яких частиною першою статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" віднесені до першої - третьої категорій, а також судді, прокурори і слідчі, керівники, заступники керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, їх апаратів та самостійних структурних підрозділів, керівники, заступники керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію однієї або кількох областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва або Севастополя, керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, міста республіканського в Автономній Республіці Крим або обласного значення, району в місті, міста районного значення, військові посадові особи вищого офіцерського складу.
Як вбачається з оскаржуваного судового рішення та матеріалів касаційної  скарги позивач був поновлений на посаді начальника Управління контролю якості.
Отже, він не є особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище в розумінні Закону № 1700-VII.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року зазначену справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак ухвалені у цій справі рішення касаційному оскарженню не підлягають.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є найвищим судом у системі судоустрою України, забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначений процесуальним законом.
Суд враховує положення, що містяться в Рекомендаціях № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. 
Відповідно до частини "с" статті 7 вказаних Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону; вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Отже, зміст вказаних норм та проведений аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у розглядуваному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2022 року та постанову Шостого  апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2023 року у справі №640/30241/20.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	М.В. Білак  О.А. Губська  О.В. Калашнікова