ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року	Львів	Справа № 380/12781/22 пров. № А/857/2855/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року    у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до    Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області    про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Москаль Р.М.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Львів, 
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

13 вересня 2022 року ОСОБА_1  звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення від 25.08.2022 № 134650010523 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»; зобов`язати призначити йому пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу», п.п. 10, 12 Закону України від 10.12.2015 № 889 «Про державну службу» на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за № 118/7.4-22/37 від 17.08.2022 та довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) за № 13-70-05/38- 342 від 12.07.2022 та № 70/7.4-22/37 від 13.07.2022, з часу звернення за призначенням такої пенсії, тобто з 30.06.2022.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що  з 12.08.2020 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV. Вказує, що 18.08.2022 звернувся із заявою про призначення пенсії державного службовця відповідно до пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положеннями Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, з огляду на те, що на дату звернення за призначенням пенсії його стаж державної служби складає понад 20 років. Проте, ГУ ПФУ у Львівській області прийняло  рішення № 134650010523 від 25.08.2022, яким відмовило йому у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу, у зв`язку із тим, що посадовим особам контролюючих органів згідно зі статтею 343.1 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання, відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ. Зазначає, що не погоджується із цим рішенням, вважає його безпідставним та необґрунтованим, оскільки він підпадає під умови, визначені пунктами 10,12 Прикінцевих та перехідних положеннями Закону України «Про державну службу» № 889-VIII. Посилається на норми пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою КМУ № 283 від 03.05.1994, відповідно до яких до стажу державної служби зараховується, зокрема, робота на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів митного контролю. Вказує, що  статтею 569 Митного кодексу України визначено, що посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 134650010523 від 25.08.2022 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» відповідно до заяви від 18.08.2022. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області  перевести ОСОБА_1 з 18.08.2022 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ, врахувавши при обчисленні розміру пенсії відомості про заробітну плату на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №118/7.4-22/37 від 17.08.2022 та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) № 13-70-05/38-42 від 12.07.2022 та № 70/7.4-22/37 від 13.07.2022. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в органах державної митної служби зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу». Станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 : 1) мав 19 років 04 місяці 12 днів стажу на посадах, віднесених до відповідних посад державної служби; 2) займав посаду старшого державного інспектора відділу оформлення №2 митного поста «Мостиська», котра відноситься до відповідних категорій посад державних службовців. Отже, відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII ОСОБА_1 має право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ. Таким чином, рішення відповідача № 134650010523 від 25.08.2022 про відмову в переведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі його заяви від 18.08.2022 є необґрунтованим та незаконним, тому таке слід скасувати. З метою захисту порушених прав позивача, з урахуванням приписів статті 83 Закону №1788-XII, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідача слід зобов`язати перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ з 18.08.2022 (з дати подання заяви про переведення на інший вид пенсії), врахувавши при обчисленні розміру пенсії вимоги статті 37 №3723-ХІІ та використавши додані до заяви відомості про заробітну плату на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №118/7.4-22/37 від 17.08.2022 та довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією)   №13-70-05/38-42 від 12.07.2022 та №70/7.4-22/37 від 13.07.2022. Разом з тим, підстав для переведення ОСОБА_1 на інший вид пенсії з починаючи з 30.06.2022 (а не з дати подання заяви від 18.08.2022) позивач не назвав, позовні вимоги в цій частині жодним чином не обґрунтовані, тому в їх задоволенні в цій частині слід відмовити.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що згідно з нормами статті 90 Закону  України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058-ІV. Вказує, що  робота на посадах в органах державної митної служби України зараховується до стажу державної служби особам, яким не присвоювались спеціальні звання. Зазначає, що оскільки позивачу було присвоєне спеціальне звання Радника митної служби, тому до стажу державної служби не зараховується період роботи на митниці, отже, відсутні підстави для переведення позивача на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 19.12.1996 і до дати подання позову проходить службу на різних посадах в органах державної митної служби (підтверджується записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 03.04.1979, а.с.76-88).
За час проходження публічної служби ОСОБА_1 присвоєно:   
- 05.06.1997 персональне звання «Інспектор митної служби 3 рангу», прийняв присягу державного службовця;
- 05.06.1999 персональне звання «Інспектор митної служби 2 рангу»;
- 15.06.2001 персональне звання «Інспектор митної служби 1 рангу»;
- 22.07.2003 персональне звання «Радник митної служби 3 рангу»;
- 30.03.2004 спеціальне звання «Інспектор митної служби 3 рангу»;
- 05.06.2013 присвоєний 12 ранг державного службовця;
- 01.01.2014 спеціальне звання «Радник податкової та митної справи ІІ рангу»;
- 08.12.2019 присвоєний 6 ранг державного службовця;
- 25.06.2020 спеціальне звання «Радник митної служби ІІ рангу» (а.с.81, 82, 84 звор., 85, 86 звор.).
ОСОБА_1 з 12.08.2020 отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (а.с. 59).
18.08.2022 ОСОБА_1 звернувся до ГУПФУ у Львівській області із заявою про перехід на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу»  (а.с. 45).
25.08.2022 ГУ ПФУ у Львівській області за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.08.2022 прийняло рішення № 134650010523, яким відмовило позивачу у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Вказане рішення обґрунтоване такими мотивами:
«[…] Посадовим особам контролюючих органів   згідно зі статтею 343.1 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання і, відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ. Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 долученої до заяви від 18.08.2022 з`ясовано, що на час виповнення пенсійного віку ОСОБА_1 не працював на посадах, віднесених до посад державної служби. Виходячи з вищевказаного ОСОБА_1 відмовлено у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби […]» (а.с. 66).
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача  № 134650010523 від 25.08.2022 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» відповідно до заяви від 18.08.2022, а також зобов`язання відповідача перевести позивача з 18.08.2022 з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ, врахувавши при обчисленні розміру пенсії відомості про заробітну плату на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №118/7.4-22/37 від 17.08.2022 та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) №13-70-05/38-42 від 12.07.2022 та №70/7.4-22/37 від 13.07.2022.
Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі – Закон № 889) пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Закон № 889 набрав чинності 01.05.2016, одночасно втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі – Закон № 3723-ХІІ), що передбачав особливості пенсійного забезпечення державних службовців.
Разом з тим, пп. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 передбачено переживаючу дію статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, тобто законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у особи є право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Так,  відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII  державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців,  визначених   статтею 25   Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України,  мають право на призначення пенсії відповідно до   статті 37   Закону України «Про державну службу) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно  до пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII для  осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби,  визначених   статтею 25   Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України,  зберігається право на призначення пенсії відповідно до   статті 37   Закону України «Про державну службу»   у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII визначають, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 (день набрання чинності Законом № 889-VIII) певного стажу державної служби (10 років для осіб, що станом на цю дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Згідно з частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. 
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
У період проходження позивачем публічної служби в органах державної митної служби з 19.12.1996 до 01.05.2016 року діяв Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою КМУ від 03.05.1994 № 283   (далі – Порядок № 283). 
Порядок № 283 втратив чинність з 01.05.2016 у зв`язку із набранням чинності Постановою КМУ № 229 від 25.03.2016, якою визначаються  посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби на підставі Закону № 889-VIII.
Пункт 2 Порядку № 283 визначав,  що до стажу державної служби зараховується робота (служба)  на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби,  митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби,  державної податкової  та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції,  її територіальних органів.
Відповідно до пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою КМУ від 25.03.2016 № 229 (далі – Порядок № 229, чинний з 01.05.2016) до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посаді державної служби відповідно до   Закону, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Відповідно до статті 569 Митного кодексу України (далі – МК України, в редакції чинній станом на 01.05.2016)   працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами.  Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.  Правове становище посадових осіб органів доходів і зборів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.
Згідно з приписами статті 588 МК України  пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених   Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 з 12.08.2020 року   отримує пенсію за віком на підставі Закону № 1058-IV, а 18.08.2022 звернувся до ГУ ПФУ із заявою про переведення його на   пенсію державного службовця на підставі Закону № 3723-ХІІ. Станом на 18.08.2022 заявник досяг пенсійного віку, встановленого статтею 37 Закону №3723-ХІІ (мав повних 62 роки) та мав необхідний мінімальний страховий стаж, оскільки вже 2 роки отримував пенсію за віком на підставі Закону № 1058.
Рішенням від 25.08.2022 № 134650010523 ГУ ПФУ у Львівській області відмовило заявнику у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з тих мотивів, що у ОСОБА_1 відсутній необхідний стаж на посадах, віднесених до відповідних посад державної служби, оскільки посадовим особам контролюючих органів   присвоюються спеціальні звання і ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ; на час виповнення пенсійного віку ОСОБА_1 не працював на посадах, віднесених до посад державної служби.
Стосовно доводів скаржника про відсутність підстав для зарахування до стажу державної служби періоду роботи позивача в митних органах на посадах, на яких присвоєно спеціальні/персональні звання, колегія суддів зазначає наступне.
Закон № 889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016, визначає, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Разом з тим, Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII визначають, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби, - 10 років для осіб, що на цю дату обіймали посади державної служби або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи проходили станом на 01.05.2016 на держслужбі, - така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, котрий в іншій частині втратив чинність.
Оцінюючи аргументи скаржника в частині того, що посадові особи, яким присвоєно спеціальні звання, не належать до категорії посад державної служби суд апеляційної інстанції враховує таке:
- норми ст. 569, 588 Митного кодексу України (як в редакції, чинній станом на 01.05.2016, так і станом на дату звернення до ПФУ) визначають, що посадові особи органів доходів і зборів, митниці є державними службовцями. При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів, митниці зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу»;
- частина вісімнадцята статті 37 Закону № 3723-XII передбачає, що період   роботи   посадових осіб в органах державної податкової та     митної   служб   на   посадах,   на   яких   відповідно до закону присвоювалися   спеціальні та/або персональні звання, зараховується до   стажу   державної   служби,   незалежно   від   місця роботи на час досягнення зазначеного віку;
- Порядок № 283 та Порядок №229 визначають, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів митного контролю, державної податкової служби, її територіальних органів.
Отже, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в органах державної митної служби зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».
Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.04.2020 у справі № 539/1855/17.
Судом першої інстанції на підставі записів трудової книжки встановлено, що ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 мав 19 років 04 місяці 12 днів стажу на посадах, віднесених до відповідних посад державної служби; займав посаду старшого державного інспектора відділу оформлення № 2 митного поста «Мостиська», котра відноситься до відповідних категорій посад державних службовців.
Отже, відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII ОСОБА_1 має право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ГУ ПФУ у Львівській області протиправно відмовило ОСОБА_1 у переведенні його на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», тому рішення відповідача № 134650010523 від 25.08.2022 про відмову в переведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі його заяви від 18.08.2022 є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
З метою захисту порушених прав позивача, з урахуванням приписів статті 83 Закону № 1788-XII, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідача слід зобов`язати перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ з 18.08.2022 (з дати подання заяви про переведення на інший вид пенсії), врахувавши при обчисленні розміру пенсії вимоги статті 37 №3723-ХІІ та використавши додані до заяви відомості про заробітну плату на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №118/7.4-22/37 від 17.08.2022 та довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією)   №13-70-05/38-42 від 12.07.2022 та №70/7.4-22/37 від 13.07.2022.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення    Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року    у справі № 380/12781/22 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 06 червня 2023 року.