ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/8995/21  Номер провадження 33/814/314/23	Головуючий у 1-й інстанції Попрас В.О.  Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2021 року , 
В С Т А Н О В И В:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 гривень.
Згідно з постановою судді, 25.04.2021 о 09.54 год. ОСОБА_1 , керував автомобілем RANGE ROVER, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Ак. Курчатова,4 в м. Харкові, в стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком №768 лікаря нарколога ХНП «ХОР ОНД», чим порушив п. 2.9.а Правил дорожнього руху України.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП щодо нього закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при розгляді справи по суті допущено порушення права на захист та справедливий розгляд у зв`язку з тим, що матеріали справи не містять відомостей про отримання ОСОБА_1 повістки про виклик на 11.08.2021 року, а надіслання SMS-повідомлення не можна вважати належним повідомленням вказаної особи, оскільки іншого повідомлення, аніж вручення повістки, КУпАП не передбачає.
На переконання апелянта, в порушення ч.1 ст.256 КУпАП, при ухвалені постанови судом не враховано, що протокол не містить об`єктивних даних щодо місця, часу і суті адміністративного правопорушення за участю ОСОБА_1 . 
З долучених до протоколу про адміністративне правопорушення доказах, в т.ч. на представлених відеозаписах, не зафіксовано рух автомобіля RANGE ROVER, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , а також не зафіксовано момент зупинки руху такого транспортного засобу працівниками поліції.
Як зазначає апелянт, у ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення водія та він не був відсторонений від керування автомобілем RANGE ROVER, н.з. НОМЕР_1 , що додатково свідчить на користь того, що водій не керував автомобілем в стані будь-якого сп`яніння.
Дата складання акту медичного огляду у Висновку № 768 не зазначено, що суперечить формі та змісту Додатку 4 Інструкції та засвідчує порушення п.16 Розділу III Інструкції.
В порушення п.16, п.17 Розділу III Інструкції акт медичного огляду (підстава для складання Висновку № 768) не ідентифіковано (не містить дати), а зміст Висновку №768 не повідомлено ОСОБА_1 .
Протокол про адміністративне правопорушення складено не за місцем його вчинення, у відсутність ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про час та місце його складання, чим порушено ч.1 ст.256 КУпАП.
До графи свідки до протоколу про адміністративне правопорушення від 29.04.2021 сесії ДПР18 № 026267 внесено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Проте, заявлені свідки протокол не підписали, як того вимагають приписи ч.2 ст.256 КУпАП.
Одночасно ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2021 року посилаючись на проведення розгляду справи без його участі, та ознайомлення із текстом постанови судді лише 15.09.2021 через свого адвоката.
Строк на апеляційне оскарження даної постанови слід поновити, оскільки він пропущений з поважних причин, так як ОСОБА_1 не був присутній при розгляді справи в суді першої інстанції, оскаржувану постанову вчасно не отримав, що позбавило його можливості оскаржити її у строк, передбачений ст. 289 КУпАП.
ОСОБА_1 та його адвокат Шаповалов І.І., будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, надавши на адресу апеляційного суду клопотання про проведення апеляційного розгляду справи за їх відсутності, за таких обставин, вважаю за можливе судовий розгляд проводити без участі правопорушника та його захисника.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу наступних висновків.
Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п.43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» ( з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
Доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що судом першої інстанції, порушено вищезазначені вимоги закону, належним чином не з`ясовано обставини щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Судом враховується, що об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного). Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і перебування у стані сп`яніння (наркотичного чи алкогольного).
Для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія» .
Так, у своєму рішенні від 15.03.2019 Верховний Суд у справі №686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування є неправомірними, а співробітники поліції можуть зупиняти автомобіль, лише коли є факт правопорушення.
Визначення терміну "керування транспортним засобом" наведено в п. 27 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Крім того, в п. 38 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року (справа № 404/4467/16-а (2-іс/811/3/17) зазначено, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».
Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
За правилами визначеними п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати і часу.
Відповідно до ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно з п. 2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 №1026 (далі - Інструкція), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення; 2) охорони громадської безпеки та власності; 3) забезпечення безпеки осіб; 4) забезпечення публічної безпеки і порядку.
За визначеннями п. 3 розділу І Інструкції, відеореєстратор - це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації; п.1 розділу III вказує, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія;
портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.
Згідно із п. 4 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 №1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського.
Таким чином, як убачається із вище наведених положень чинного законодавства та відомчих нормативно-правових актів, під час здійснення своїх повноважень поліцейськими повинен використовуватися портативний відеореєстратор, отриманий за підписом у відповідному підрозділі поліції, та закріплений на форменому одязі працівника поліції, та відеозапис саме з такого реєстратору є допустимим доказом наявності тих чи інших подій зафіксованих на ньому, оскільки саме з відеозапису, здійсненого на відеореєстраторі вбачається час та дата фіксації тих чи інших подій.
Однак, працівниками патрульної поліції відеозапис в ході зупинки транспортного засобу RANGE ROVER, д.н.з. НОМЕР_1 проводився без дотримання зазначених вимог закону.
Із долученого до матеріалів справи відеозапису на диску, приєднаного працівниками поліції, об`єктивно вбачається, що відеозйомка обстановки та обставин подій даного правопорушення поліцейськими велася не з моменту початку виконання ними службових обов`язків на момент зупинки транспортного засобу, а мала початок коли працівники поліції підійшли до припаркованого автомобіля, який перебував у нерухомому стані.
Тобто, відеофіксація здійснена епізодично, та сам факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом не зафіксовано, відеозапис не відтворює подій перед зупинкою автомобіля та саму зупинку.
Апеляційним судом встановлено, що наявні матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують факт порушення водієм правил дорожнього руху і як наслідок його законне зупинення за таке порушення.
Постанови чи протоколи про порушення інших правил дорожнього руху 25.04.2021 року о 09-54 годині у м.Харкові по вул. Академіка Курчатова, 4, якщо би такі були допущені ОСОБА_1 як водієм, у справі також відсутні.
Рапорт працівника поліції не є допустимим доказом, якщо не підтверджений іншими доказами, достовірність яких не викликає сумнівів.
За вказаних обставин, матеріали провадження не містять достовірних відомостей, з яких можна було б беззаперечно, за принципом «поза розумним сумнівом» встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а тому зазначене не породжувало подальшого виконання вимог працівників поліції щодо проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я для визначення стану наркотичного сп`яніння.
Наведеним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав та дійшов необґрунтованого та передчасного висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Більше того, за змістом протоколу про адміністративне правопорушення від 29.04.2021 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у ньому відсутні вказівки про будь-які ознаки наркотичного сп`яніння, що були виявлені поліцейськими у водія ОСОБА_1 . 
Пунктом 12 Розділу II Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого спільним Наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року передбачено, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
При цьому, у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутнє письмове направлення цього водія для проходження огляду у закладі охорони здоров`я, складеного працівником патрульної поліції, де б також вказувався чіткий перелік виявлених ознак наркотичного сп`яніння виявлених у ОСОБА_1 .
За змістом письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ці особи були очевидцями лише згоди водія ОСОБА_1 на проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, однак відсутня будь-яка інформація про виявлення у водія ОСОБА_1 будь-яких ознак наркотичного сп`яніння.
За таких обставин, протокол про адміністративне правопорушення складено працівником поліції з порушенням норм чинного законодавства, оскільки працівниками поліції не здійснювалася відеофіксація у встановленому законом порядку з використанням портативних відео реєстраторів, а приєднаний до матеріалів справи відеозапис не містить фіксації події, яка б підтверджувала весь хід такої події під час зупинки транспортного засобу.
Будь-які інші належні, допустимі та достовірні докази, які б з достатністю вказували на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у справі відсутні.
Згідно ч. 3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин, вважаю, що всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення слід тлумачити на його користь.
Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню з закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі наведеного, керуючись ст.293, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2021 року.
Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 11 серпня 2021 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.
Постановити нову постанову, якою закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду В.М. Герасименко