ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/651/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 706/272/23 Категорія: на ухвалу  	Олійник М. Ф. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       25 квітня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого                                Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                                        Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.
       
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 
        особа, яка подає апеляційну скаргу – позивач ОСОБА_1 

розглянувши в м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 15 березня 2023 року, постановлену під головуванням судді Олійника М.Ф. у приміщенні Христинівського районного суду Черкаської області 15.03.2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

       07.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
       Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 15 березня 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів передано на розгляд Уманському міськрайонному суду Черкаської області.
       Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив ухвалу в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується скаржником, що останні п`ять років ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_1 та займається перепродажем легкових автомобілів. Біля його двору систематично знаходиться від 5 до 10 легкових автомобілів, які пропонуються відповідачем на продаж. Вказана обставина підтверджується довідкою старости Орадівського старостинського округу від 21.03.2023 року та фотокарткою, зробленою на фоні його будинку, посилається скаржник.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що підставою позову є неналежне виконання ОСОБА_2 договору про купівлю ОСОБА_1 легкового автомобіля «Фольксваген». Позивач вказує, що, отримавши у ОСОБА_1 кошти на купівлю вказаного автомобіля, ОСОБА_2 доставив йому за місцем проживання автомобіль «Рено», який як виявилось був перебитими номерами шасі. У відповідь на незгоду ОСОБА_1 прийняти такий автомобіль, ОСОБА_2 пообіцяв продати автомобіль та розрахуватись з позивачем, для чого через інтернет оголосив продаж автомобіля «Рено».
       Скаржник ОСОБА_1 вважає, що між сторонами існували договірні відносини, які неналежно виконані відповідачем ОСОБА_2 , про що було вказано у позовній заяві. 
       Однак, суд першої інстанції не ознайомився з природою правового спору, тому не звернув уваги на існування ч. 8 ст. 28 ЦПК України, помилково застосував правило підсудності згідно ст. 27 ЦПК України.
       В апеляційній скарзі також звертається увага на те, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, обмежений у пересуванні та хворіє, а тому не зможе з?являтись в Уманський міськрайонний суд Черкаської області. Він вважає, що оскаржуваною ухвалою позбавлений права на судовий захист порушених прав.
       Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу та скерувати розгляд справи до Христинівського районного суду Черкаської області.
       Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.
       Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
       Пунктом 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України встановлено, що окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.
       Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       В даній справі оскаржується ухвала суду щодо передачі справи на розгляд іншого суду,яка зазначена у п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
       За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
       Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
       Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
       Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі  сторін.
       Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
       Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
       Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.
       Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд іншому суду, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач має вказане зареєстроване місце проживання, то справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Уманського міськрайонного суду Черкаської області.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку доказам, які знаходяться в матеріалах справи, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та постановлено у справі законну ухвалу, підстав для скасування якої, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
       Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
       Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 згідно до повідомлення виконавчого комітету Уманської міської ради від 14.03.2023 року № 01/01-2012035 є вулиця Захисників України, будинок АДРЕСА_2 .
       Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
       Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.
       Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
       Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
       Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.
       Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.
       Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.
       Положеннями статті 27 ЦПК України визначено загальні випадки підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача.
       Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
       Положеннями статті 28 ЦПК України визначено випадки підсудності справ за вибором позивача.
       Відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
       Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).
       Разом з тим, посилання ОСОБА_1 на положення ч. 8 ст. 28 ЦПК України, як на правову підставу дотримання правил підсудності при поданні позову є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.
       Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що дія зазначеної норми поширюється лише на договори, в яких передбачено місце їх виконання, або виконувати які через їх особливість можна тільки у певному місці, в той час, як ОСОБА_1 взагалі не було долучено до позовної заяви жодного договору, укладеного між ним та ОСОБА_2 , що і було враховано районним судом при вирішенні питання щодо підсудності справи вказаному позивачем суду.
       Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що у зв`язку із вищевказаним, позовна заява підлягає розгляду за правилами загальної підсудності, тобто за місцем реєстрації відповідача.
       Інших відомостей, які б могли свідчити про правомірність розгляду позовної заяви саме Христинівським районним судом Черкаської області позивачем не вказано та відповідні докази до позовної заяви не надані, а тому, Христинівський районний суд Черкаської області прийшов до обґрунтованого висновку, що відсутні передбачені законом підстави для розгляду даної справи вказаним судом.
       Як вбачається із матеріалів справи зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 відповідно до повідомлення виконавчого комітету Уманської міської ради від 14.03.2023 року № 01/01-2012035 є вулиця Захисників України, будинок АДРЕСА_2 .
       Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
       За приписами ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.
       З огляду на наведене, та враховуючи те, що місце реєстрації відповідача знаходиться в межах територіальної юрисдикції (підсудності) Уманського міськрайонного суду Черкаської області, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що справа не підсудна Христинівському районному суду Черкаської області, а тому її слід направити за підсудністю до Уманського міськрайонного суду Черкаської області.
       Отже, доводи апеляційної скарги колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки є безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законної ухвали суду першої інстанції про передачу справи до іншого суду. 
       Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       При цьому колегія суддів апеляційного суду враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
       Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та не підлягає скасуванню, оскільки постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства, а тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
       Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

 
п о с т а н о в и в  :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 15 березня 2023 року – залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

       Головуючий                                                                Л.В. Нерушак

       Судді                                                                        В.Г. Бородійчук

       Л.І. Василенко