ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" травня 2023 р.           Справа№ 910/17304/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ходаківської І.П.
суддів:            Демидової А.М. 
          Владимиренко С.В. 

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.
за участю представників:
від позивача:                    Іващенко В.І.
від відповідача:          Полішко Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» 
на рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2022  (повний текст рішення складено та підписано 28.10.2022) 
у справі № 910/17304/21 (суддя Ягічева Н.І.)
за позовом Приватного акціонерного товариства «Виробничо-комерційна компанія «СТС»           
до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» 
про  визнання недійсним правочину

В С Т А Н О В И В :

          Короткий зміст позовних вимог.

          В жовтні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Виробничо-комерційна компанія «СТС» (далі - ПрАТ «СТС»; позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (далі - КП «Київтранспарксервіс»; відповідач) про визнання недійсним правочину про одностороннє розірвання договору від 30.07.2015 №ДНН-2015-07/56 за листом №053/05-4434 від 13.11.2018.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що одностороннє розірвання договору від 30.07.2015 №ДНН-2015-07/56    було вчинено відповідачем без належних та обґрунтованих підстав, передбачених договором або цивільним законодавством та у спосіб, що порушує вимоги договору, зокрема, позивач зазначив, що не здійснював використання "Фіксованих місць для паркування" не за цільовим призначенням через обставини, які не залежали від нього, а саме ремонт Великої кільцевої дороги та дій третіх осіб - Товариства з обмеженою відповідальністю "Онур Конструкціон Інтернешнл", які санкціоновані органами державної влади та місцевого самоврядування.
  
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі № 910/17304/21 позов задоволено та визнано недійним правочин щодо одностороннього розірвання листом №053/05-4434 від 13.11.2018 Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" договору №ДНН-2015-07/56 від 30.07.2015 року про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування, укладеного з ПрАТ «СТС». Стягнуто з КП «Київтранспарксервіс»  на користь ПрАТ «СТС» витрати зі сплати судового збору у сумі 2270 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що невикористання позивачем "Фіксованих місць для паркування" за цільовим призначенням відбулось внаслідок дій інших осіб, а не позивача. Про добросовісність поведінки позивача свідчить також вчинення ним дій, спрямованих на відновлення благоустрою на автостоянці навпроти будинків №66-68 по вул. Зодчих, зокрема, надсилання листів від 23.10.2018 №99 та від 30.10.2018 №103.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність вини позивача у порушенні умов договору в частині використання "Фіксованих місць для паркування" за цільовим призначенням і, як наслідок, про відсутність підстав для застосування цивільно-правової відповідальності у виді розірвання договору.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.
          
Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі № 910/17304/21,   КП «Київтранспарксервіс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду (як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 203, 204, 215, 525, 651, 759 ЦК України, ст. 193, ч. 6 ст. 283 ГК України, п.п. 17.3.1-17.3.2 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051, ст.ст. 73, 76, 77  ГПК України) та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що в оскаржуваному рішенні судом не наведено жодної конкретної норми законодавства, яку було порушено спірним правочином. Судом першої інстанції було помилково визначено природу спірних правовідносин та застосовано норми законодавства про оренду, які не підлягали застосуванню. Оскільки укладений між сторонами договір про надання    права на експлуатацію фіксованих місць паркування є договором про надання послуг, слід засовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини надання послуг, враховуючи судову практику Верховного Суду (постанова від 03.02.2020 у справі №910/6312/19). Також скаржник звертає увагу на лист позивача, адресований ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл», в якому позивач не заперечував проти передачі автостоянки для відстою дорожньо-ремонтної техніки та складування будівельних матеріалів на період проведення ремонтних робіт В.Кільцевої дороги. 

Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін. При цьому позивач вказує, що не здійснював нецільового використання «Фіксованих місць для паркування», оскільки взагалі не мав змоги користуватись автостоянкою, при цьому здійснюючи платежі за договором на користь відповідача. Разом з тим, відповідно до приписів ст. 525 ЦК України та ст. 188 ГК України не допускається одностороння відмова від зобов`язання. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін. 
            
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2022 апеляційну скаргу КП «Київтранспарксервіс» у справі №910/17304/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.
                       
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/17304/21 та відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги КП «Київтранспарксервіс» на рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2022    у справі № 910/17304/21 до надходження матеріалів до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП «Київтранспарксервіс» на рішення господарського суду міста Києва  від 28.09.2022    у справі № 910/17304/21 та призначено її до розгляду в засіданні   суду на 19.04.2023.

У судовому засіданні 19.04.2023 протокольно оголошено перерву до 17.05.2023, про що присутніх у судовому засіданні представників повідомлено під розписку.

У судовому засіданні 17.05.2023 взяв участь представник відповідача, який просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

У судовому засіданні 17.05.2023 взяв участь представник позивача, який просив апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору про надання    права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 30.07.2015 №ДНН-2015-07/56, укладеного    між КП «Київтранспарксервіс» та ПрАТ «СТС», останньому надано за плату право на організацію та експлуатацію 40 (сорок) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 4 (чотири) спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Святошинський район, вул. Зодчих, 66-68, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва.

Згідно з п. 1.2. договору під «Фіксованими місцями для паркування» в цьому договорі визначено 40 (сорок) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 4 (чотири) спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Святошинський район, вул. Зодчих, 66-68, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва.

Пунктом 2.1. договору встановлено права та обов`язки відповідача, зокрема:
- здійснювати контроль за виконанням умов цього договору, а також за дотриманням позивачем Правил паркування транспортних засобів, затверджених  Постановою КМУ від 03.12.2009 № 1342  (далі - Правила паркування) та Правил благоустрою м. Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 1051/1051 на «Фіксованих місцях для паркування»  (п.п. 2.1.1. договору); 
- здійснювати моніторинг за обстеження території «Фіксованих місць для паркування». Виявлення за результатами моніторингу та обстеження території «Фіксованих місць для маркування» кількості автомобілів, які не відповідають схемі ОДР, є підставою для внесення змін до схеми ОДР шляхом збільшення па відповідну кількість автомобілів (п.п. 2.1.2. договору); 
- розробляти схему організації дорожнього руху за адресою, зазначеною в п. 1.1. договору (п.п. 2.1.3. договору); 

Підпунктом 2.1.5 встановлено, що відповідач не несе відповідальності за збереження автотранспорту, майна, що в ньому заходиться, та будь-якого іншого майна, що розташоване на території "Фіксованих місць для паркування" (п.п. 2.1.4. договору); на час дії даного договору, не має права передавати право на експлуатацію "Фіксованих місць, для паркування" третім особам та/або право на здійснення діяльності з паркування транспортних засобів на "Фіксованих місць для паркування" третім особам.

Права та обов`язки позивача визначено в п. 2.2. договору, зокрема, 
- за власні кошти здійснювати облаштування та обладнання «Фіксованих місць для паркування» згідно з Правилами паркування (дорожніми знаками, дорожньою розміткою, шлагбаумом, приміщенням для охорони, огорожею, тощо) у відповідності до схеми ОДР (п.п. 2.2.2. договору); 
- здійснювати експлуатацію «Фіксованих місць для паркування» згідно з вимогами чинного законодавства України, в тому числі Правилами паркування, у відповідності до умов цього договору, схеми організації дорожнього руху (п.п. 2.2.3. договору); 
- утримувати «Фіксовані місця для паркування» та прилеглу територію в належному санітарно-технічному стані, з дотриманням Правил благоустрою, норм і правил протипожежної безпеки, техніки безпеки, здійснювати прибирання території та вивезення сміття, листя та снігу (п.п. 2.2.4. договору); 
- облаштувати та експлуатувати не більшу кількість місць для паркування транспортних засобів, ніж передбачено умовами договору (п.п. 2.2.5. договору); 
- своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки з відповідачем згідно з розділом 3 цього договору (п.п. 2.2.6. договору); 
- забезпечувати безоплатне паркування транспортних засобів, передбачених ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (п.п. 2.2.7. договору); 
- не передавати «Фіксовані місця для паркування» в експлуатацію третім особам (п.п. 2.2.8. договору); 
- звільнити «Фіксовані місця для паркування» після припинення дії договору в порядку та строки, передбачені договором (п.п. 2.2.9. договору); 
- приймати участь під час здійснення контролю відповідачем виконання умов цього договору (п.п. 2.2.10. договору).

Підпунктом 2.2.1 встановлено, що позивач самостійно несе відповідальність за наявність необхідних дозволів для ведення власної господарської діяльності, пов`язаної з облаштуванням, організацією та експлуатацією "Фіксованих місць для паркування", здійсненням розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування автотранспорту, а також за нарахування та сплату податків.

Згідно з п. 4.1 договору за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть, відповідальність згідно умов договору та чинного законодавства України.

За положеннями п. 5.1. договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі якщо невиконання або неналежне виконання зобов`язань є наслідком дії непереборної сили або випадку, тобто надзвичайних і невідтворних обставин, які сторони не могли передбачити, ні запобігти    розумними силами (обставин форс-мажору), а саме: пожежі, повені, землетрусу, страйку, масових безпорядків, війни, рішення органів державної влади або місцевого самоврядування, що роблять неможливим виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, і якщо ці обставини безпосередньо вплинули на виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Пунктами 5.2, 5.3 договору передбачено, що у випадку виникнення для сторін подій непереборної сили, строк виконання ними своїх зобов`язань за цим договором відкладається на весь час, протягом якого триватиме ця подія непереборної сили. Якщо форс-мажорні обставини тривають більше 60 календарних днів, договір вважається таким, що припинив свою дію.

Строк дії договору - з 18.11.2015 і до 29.07.2018 (п. 6.1. договору, в редакції, викладеній у додатковій угоді № 1 від 18.11.2015 до договору).

Відповідно до п. 6.3 договору якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не попередить письмово другу сторону про свій намір припинити договір, його дія продовжується на такий самий термін.

Згідно з п. 6.5. договору відповідач має право достроково розірвати цей договір в односторонньому порядку у будь-якому з наступних випадків: а) у випадку, якщо позивач три рази підряд прострочив оплату послуг відповідачу більше, ніж на 5 (п`ять) робочих днів; б) у випадку використання "Фіксованих місць для паркування" не за цільовим призначенням.

За положеннями п 6.5. договору відповідач надсилає позивачу письмове повідомлення не менш ніж за 15 календарних днів до дати розірвання договору. Повідомлення про розірвання договору надсилається в порядку, визначеному п. 8.3. даного договору. 

Договір є розірваним на тридцять перший календарний день з дати отримання повідомлення позивачем (п. 6.6. договору).

В жовтні 2016 року ТОВ «Онур Кострукціон Інтернешнл» було розпочато ремонт Великої Кільцевої дороги, що проходить вздовж місць для паркування по вул. Зодчих, 66-68.

Листом від 07.12.2017 №107-22/898 Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація у відповідь на лист від 15.11.2017 №84 повідомила позивача про проведення зазначених робіт на підставі контрольної картки на тимчасове порушення благоустрою №16080128-СВ, виданої Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища від 18.10.2016 з терміном дії до 30.12.2017, та зазначила, що після проведення робіт з капітального ремонту дорожнього покриття на Кільцевій дорозі здійснюватиметься відновлення благоустрою на автостоянці навпроти будинків №66-68 по вул. Зодчих.

Листом від 18.10.2018 №053/05-3892 КП «Київтранспарксервіс» з посиланням на раніше надісланий лист від 21.09.2018, повторно просило позивача у найкоротший термін привести територію паркувального майданчика по вул. Зодчих, 66-68, у відповідність до схеми ОДР та умов договору і надати фотопідтвердження.

У відповідь на зазначений лист позивач листом від 23.10.2018 № 99 повідомив відповідача про неможливість виконати умови договору щодо експлуатації паркомісця у зв`язку з проведенням ремонту Великої кільцевої дороги та надало відповідні підтверджуючі документи. Копії цього листа надіслано також Голові Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації Каретку В.О. та Депутату Київської міської ради Меліховій Т.І.

Також, листом № від 30.10.2018 позивач звертався до керівника ТОВ «Онур Кострукціон Інтернешнл» з проханням про допомогу у врегулюванні питання з КП «Київтранспарксервіс» щодо приведення території автостоянки у відповідність до схеми ОДР або звільнити територію автостоянки від майна товариства та провести заходи з благоустрою.

Окрім того, на звернення від 23.10.2018 № 99 Перший заступник голови Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації листом від 08.11.2018 №107-22/8112 підтвердив обставини щодо ремонту Великої кільцевої дороги та повідомив про отримання гарантійного листа від ТОВ «Онур Кострукціон Інтернешнл» про те, що благоустрій за адресою вул. Зодчих, 66-68 буде відновлено до 25.12.2018.

Листом від 13.11.2018 №053/05-4434 відповідач  повідомив позивачу про розірвання договору від 30.07.2015 №ДНП-2015-07/56 в односторонньому порядку на підставі п. 6.5. (б) договору; договір є розірваним з 22.11.2018.

У відповідь на зазначений лист позивач листом від 29.11.2018 №112 висловив свої заперечення щодо одностороннього розірвання договору № ДНП 2015-07/56 від 30.07.2015 з посиланням на його необґрунтованістю і протиправністю та у випадку незгоди з такою позицією повідомило про намір звернутись до господарського суду з метою вирішення спору.

Також, листами від 11.12.2018 № 053/05-4787 до ПрАт «СТС» та від 10.07.2019 №053/05-2355 до керуючого партнера АО «Український правовий альянс» та першого заступника голови Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації КП «Київтранспарксервіс» підтвердило свою позицію щодо факту розірвання договору від 30.07.2015 №ДНП-2015-07/56 в односторонньому порядку шляхом надсилання листа 13.11.2018 №053/05-4434.

Вказані обставини і стали підставою для звернення ПрАТ «СТС» з позовом у даній справі.

Отже, причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним одностороннього правочину.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Укладений між сторонами договір про надання    права на експлуатацію фіксованих місць паркування від 30.07.2015 №ДНН-2015-07/56 є договором надання послуг, оскільки передбачає вчинення КП «Київтранспарксервіс», як виконавцем певних дій за плату (надання права на організацію та експлуатацію місць паркування транспортних засобів). Відтак, до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі такого договору слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини надання послуг.
Згідно з  ст. 901 ЦК України  за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії, або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до  ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст.  15, ч. 1 ст.  16 ЦК України  кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наявність інтересу означає, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2  ст. 16 ЦК України).

Відповідно до  ст. 203 ЦК України  зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Тобто, недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (такий висновок міститься у п. 5.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 918/204/18)

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 викладений висновок про те, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

Отже, при розгляді позову про визнання недійсним правочину судом має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.

Відповідно до  ст. 651 ЦК України  зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За змістом наведеної норми розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути передбачені законом або безпосередньо в договорі та можуть як ставитися в залежність від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Умовами укладеного між сторонами договору від 30.07.2015 №ДНН-2015-07/56, зокрема, п. 6.5. передбачено право відповідача достроково розірвати цей договір в односторонньому порядку у будь-якому з наступних випадків: а) у випадку, якщо позивач три рази підряд прострочив оплату послуг відповідачу більше, ніж на 5 (п`ять) робочих днів; б) у випадку використання «Фіксованих місць для паркування» не за цільовим призначенням.

Оскільки укладений між сторонами договір є договором надання послуг, до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі такого договору застосовуються положення законодавства, що регулюють правовідносини надання послуг. Передбачена договором можливість дострокового його розірвання не суперечить положенням законодавства.

Доказів прострочення оплати послуг за цим договором матеріали справи не містять. 
          
Щодо використання «Фіксованих місць для паркування» не за цільовим призначенням, матеріалами справи підтверджено, що позивач не мав можливості використовувати територію паркувального майданчика по вул. Зодчих, 66-68 у зв`язку із ремонтом Великої кільцевої дороги. 

Таким чином, безпідставним є посилання відповідача на використання позивачем спірного майданчика не за цільовим призначенням, адже, останній з незалежних від нього причин був позбавлений можливості  взагалі використовувати його будь-яким чином.  
          
До того ж, позивач вчиняв усіх залежних від нього заходів для виконання зобов`язань за укладеним з відповідачем договором, зокрема, звертався з відповідними листами, в тому числі, і до ТОВ «Онур Кострукціон Інтернешнл», яке безпосередньо проводило роботи з ремонти Великої кільцевої дороги, з проханням про допомогу у врегулюванні питання з КП «Київтранспарксервіс» щодо приведення території автостоянки у відповідність до схеми ОДР або звільнити територію автостоянки від майна товариства та провести заходи з благоустрою.
          
З урахуванням зазначеного вище, наявними в матеріалах справи належними доказами підтверджено факт відсутності у відповідача передбачених п. 6.5 договору підстав для дострокового розірвання договору в односторонньому порядку.

Апеляційний господарський суд у цьому зв`язку зважає на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові Верховного Суду від 04.04.2023 у справі №910/19481/21, правовідносини у якій є подібними правовідносинам у даній справі, згідно із якою   односторонній правочин щодо такого розірвання суперечить положенням частини першої  ст. 651 ЦК України  та частині першій  ст. 188 ГК України, які допускають одностороннє (без згоди сторін) розірвання договору лише у випадках, встановлених договором або законом, тим часом як відповідачем, як зазначалося, не доведено наявності такого випадку (випадків).

Викладене є достатньою підставою для визнання оспорюваного правочину щодо одностороннього розірвання договору недійсним згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України.

За таких обставин, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод  (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вказаних висновків.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог  статті 269 ГПК України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 1 частини першої    статті 275 ГПК України  суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно    зі  статтею 276 ГПК України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. 

Судові витрати

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2022  у справі №910/17304/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови підписано - 29.05.2023 (у зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В. у відпустці з 20.05.2023 по 27.05.2023). 

Головуючий суддя                                                            І.П. Ходаківська 

Судді                                                                                А.М. Демидова

                                                                                С.В. Владимиренко