КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження
№  22-ц/824/3645/2023                                                                Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
м. Київ                                                                                            Справа № 753/16718/21
   30 червня  2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого   судді:   Ратнікової В.М.
                       суддів:   Левенця Б.Б.        
                                      Борисової О.В.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу  за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді  Курічової  В.М., у цивільній справі за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Філія «135 Домобудівельний комбінат» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги, -
 
в с т а н о в и в:
 
17 серпня 2021 року Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Філія «135 Домобудівельний комбінат» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги в розмірі 12 335,49 грн, судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що на підставі акту приймання (передачі) будинків, споруд і території військового містечка від 06.12.2000 року, виданого на підставі Наказу начальника головного управління квартирно-експлуатаційного відділу Міністерства оборони України від 01.12.2000 року було здійснено передачу житлового фонду «135 Домобудівельного комбінату» на утримання державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд».
Відповідно до вказаного акту Державному підприємству Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» було передано 17 (сімнадцять) будинків, а саме: будинки по АДРЕСА_1 , НОМЕР_4, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 та будинок по АДРЕСА_16 , які розташовані на земельній ділянці, площею 9,54 га. Зазначені житлові будинки є державною власністю і закріплюються за Державним підприємством Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» на праві господарського відання, з обмеженням правомочності розпорядження щодо основних фондів та інших видів майна.
Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» має відокремлений структурний підрозділ - Філію «135 Домобудівельний комбінат», якій на підставіакту приймання (передачі) будинків, споруд і території військового містечка від 06.12.2000 року було передано будинок по АДРЕСА_15 виключно на утримання та надання житлово-комунальних послуг мешканцям вказаного будинку.
29.12.2004 року приватним нотаріусом було посвідчено договір дарування квартири, згідно із яким ОСОБА_2 (дарувальник) подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар частину та ОСОБА_3 , за яку діє її законний представник - мати ОСОБА_1 прийняла в дар частину квартири АДРЕСА_17 .
ОСОБА_1 проживає у вказаній квартирі та споживає житлово-комунальні послуги, однак договір про надання житлово-комунальних послуг із Філією «135 Домобудівельний комбінат» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» не підписала. Проте, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати  наданих послуг у повному обсязі
Відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) у ОСОБА_1 виникла заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг на користь Філії«135 Домобудівельний комбінат» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» в розмірі 12 335,49 грн.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 610, 625 ЦК України, ст.ст. 64, 66, 67, 68 ЖК України, п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні  послуги» Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» просило стягнути вказану заборгованість в судовому порядку.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року позовні вимоги Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 12 335,49 грн та судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Філія «135 Домобудівельний комбінат» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовані обставин справи.
Вказує  на те, що ОСОБА_1 в повному обсязі сплатила на користь Філії «135 Домобудівельний комбінат» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» грошові кошти у розмірі 12 335,49 грн, що підтверджується довідкою № 41 від 27.10.2022 року.
Вказану довідку про сплату  вартості житлово - комунальних послуг відповідачем було надано суду, а тому, на підставі ст.255 ЦПК України, суд мав закрити провадження у даній справі, з підстав відсутності предмету спору.
Проте, суд першої інстанції не дослідив та не надав жодної оцінки вказаному доказу та, як наслідок,  прийшов до необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 12 335,49 грн.
Крім того, судом першої інстанції безпідставно стягнуто з неї ( ОСОБА_1 )  на користь позивача  витрати  по сплаті судового збору  за подання позовної заяви в розмірі 2 270,00 грн, оскільки вона є інвалідом ІІ групи, а тому відповідно до вимог  Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору. 
24 березня  2023 року до  Київського апеляційного суду від Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд»  надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . У вказаному відзиві  представник  позивача просив  залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу- без задоволення. 
Зазначає, що на момент звернення  позивача з даним позовом до суду  в серпні 2021 року  у відповідачки була заборгованість  за  отриманими нею житлово-комунальними послугами.  Вказана заборгованість накопичувалась відповідачкою  протягом тривалого періоду, не менше одного року, і про вказану заборгованість відповідачка була поінформована, але не сплачувала її в добровільному порядку. Вказану заборгованість відповідачкою було сплачено  лише 09.12.2021 року, тобто, під час  перебування вказаного  позову  в провадженні суду, про що їй дійсно було видано довідку.
Проте,  при  зверненні до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі   2 270,00 грн. Відшкодувати вказані витрати   позивачу відповідачка відмовилась, а у випадку відмови  позивача від позову, дані витрати йому не повертаються. Доказів  на підтвердження  своїх доводів, що вона є інвалідом 2 групи  та звільнена від сплати судового збору, відповідачка суду не  надала. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду  у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі акту приймання (передачі) будинків, споруд і території військового містечка від 06.12.2000 було здійснено передачу житлового фонду «135 Домобудівельного комбінату» на утримання Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд».
Відповідно до вказаного акту, Державному підприємству Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» було передано 17 (сімнадцять) будинків, а саме: будинки по АДРЕСА_1 , 23, 25, АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 та будинок по АДРЕСА_16 .
На балансі філії «135 Домобудівельний комбінат» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» перебуває будинок АДРЕСА_15 ,  що підтверджується актом приймання (передачі) будинків, споруд і території військового містечка, затвердженим начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України від 06.12.2000 та авізо № 1, складеним на виконання цього акту. 
Відповідно до пункту 4.2 Статуту Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», затвердженого наказом Міністра оборони України від 03.03.2020 р. № 74, зазначені житлові будинки є державною власністю і закріплюється за Державним підприємством Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» на праві господарського відання, з обмеженням правомочності розпорядження щодо основних фондів та інших видів майна. 
Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» має відокремлений структурний підрозділ - Філію «135 Домобудівельний комбінат», до якої згідно Акту приймання (передачі) будинків, споруд і території військового містечка від 06.12.2000 року було передано будинок по АДРЕСА_15 виключно на утримання.
29.12.2004 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левченко В.М.  було посвідчено договір дарування квартири, реєстраційний номер 8507.
Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 (Дарувальник) подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар частину та ОСОБА_3 , за яку діє її законний представник - мати ОСОБА_1 , прийняла в дар частину трикімнатної квартири АДРЕСА_17 .
ОСОБА_1 має особові рахунки № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) та № НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), за якими виникла заборгованість за оплату житлово - комунальних послуг в розмірі 12 335,49 грн.
Задовольняючи позовні вимоги Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Філія «135 Домобудівельний комбінат» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги в розмірі 12 335,49 грн, суд першої інстанції посилався на те, що в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачкою сплачено заборгованість за спожиті ним житлово - комунальні послуги в межах особових рахунків, тому з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за спожиті нею житлово - комунальні послуги в розмірі 12 335,49 грн. Дана обставина підтверджується розрахунками позивача та не спростована відповідачем.
Також, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» судового збору в сумі 2 270,00 грн.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі статтями 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги»  визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.  
Аналіз вимог даного Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Згідно з ч.1  ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Відповідно до  ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать:
1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.
Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:
утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;
купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;
поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Згідно ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.
Відповідно до вимог  п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Згідно з п.5, п.12 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»споживачжитлово-комунальних послуг зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором.
Таким чином, системний аналіз вищенаведених положень законодавства свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Приписами ст. 12  Закону України «Про житлово-комунальні послуги»надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а споживачі зобов`язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Враховуючи викладене, відповідач зобов`язаний оплачувати отримані ним житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13 та від 25 листопада 2014 року у справі № 3-184гс14.
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина перша, друга статті 81 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж.К. та інші проти Швеції» суд наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyondreasonabledoubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
З наданої відповідачкою до  апеляційної скарги  довідки Філії «135 Домобудівельний комбінат» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» № 41  від  27.10.2022 року  вбачається, що  за адресою АДРЕСА_18 заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 12 335,49 грн була сплачена в повному обсязі 09.12.2021 року.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача визнав факт оплати  відповідачкою вказаної заборгованості після подачі позову до суду та  дійсність виданої  відповідачці довідки № 41 від 27.10.2022 року, яка  була долучена нею до апеляційної скарги.
З урахуванням викладеного вище, та враховуючи те, що відповідачкою заборгованість по оплаті вартості послуг за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 12 335,49 грн була сплачена позивачу в повному обсязі 09.12.2021, тобто,  після звернення  позивача з позовом до суду, але до винесення  оскаржуваного рішення, але  позивач  вказану обставину суду не повідомив,  колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Філія «135 Домобудівельний комбінат» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги в розмірі 12 335,49 грн. станом на час ухвалення оскаржуваного рішення суду  31 січня 2022 року.
Пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою  спеціалізованої психіатричної МСЕК № 1 серія  12 ААВ № 297866, а відтак є звільненою від сплати судового збору в силу прямої вказівки закону.
З огляду на вище викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права
Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1   підлягає задоволенню, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Філія «135 Домобудівельний комбінат» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги в розмірі 12 335,49 грн.
Керуючись ст.ст.  319, 320 ЦК України, ст.ст.  2, 5, 6, 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 січня 2022 року скасувати  та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позовних вимог Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Філія «135 Домобудівельний комбінат» Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги в розмірі 12 335,49 грн., відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

 
Головуючий                                                        Судді: