П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
14 червня 2023 року                                                                                             м. Київ
         
Справа № 363/3070/17
Провадження: № 22-ц/824/5258/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,
секретарі Івасенко І. А., Сакалош Б. В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Мороз Світлани Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Чіркова Г. Є., 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку,
 
у с т а н о в и в:
 
У серпні 2017 року ОСОБА_3  звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що Новопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області пунктом IV свого рішення №203 «Про переоформлення права користування земельної ділянки» від 11 травня 2005 року передала право користування земельною ділянкою площею 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 із власності ОСОБА_4 на користь доньки ОСОБА_2 на підставі нібито заяви позивача, яку він не підписував. В подальшому пунктом 1 рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 11 травня 2005 року №204 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок» ОСОБА_3 безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0529 га по АДРЕСА_1 , а п. 1 та п. 2 рішення №205 «Про затвердження матеріалів технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю», Новопетрівська сільська рада передала у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку в розмірі 0,15 га за адресою АДРЕСА_1 та затвердила матеріали технічної документації з надання дозволу на виготовлення державних актів на право приватної власності на землю. Відтак, сільською радою прийнято рішення на підставі якого відповідач отримала право власності на земельну ділянку площею 0,524 га за адресою АДРЕСА_1 , яка виділена органом місцевого самоврядування на ім`я ОСОБА_3 , який фактично не набув права власності на вищезазначену земельну ділянку, державний акт на неї не отримав та права власності не зареєстрував. Отже, позивач не зміг використати своє право на отримання права власності на земельну ділянку, яку передано у приватну власність ОСОБА_2 з порушенням переважного права на неї ОСОБА_3 .За викладених обставин, просив суд:
- скасувати рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №203 від 11 травня 2005 року «Про переоформлення права користування земельної ділянки», в частині IV щодо передачі згідно заяви ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,05 га по АДРЕСА_1 ;
- скасувати рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №205 від 11 травня 2005 року «Про затвердження матеріалів технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки в розмірі 0,15 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- скасувати Рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №205 від 11 травня 2005 року «Про затвердження матеріалів технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю» в частині затвердження матеріалів технічної документації та надання дозволу щодо виготовлення актів на право приватної власності на землю в розмірі 0,15 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
- скасувати та визнати недійсним державний акт на земельну ділянку кадастровий номер 3221886001:02:1360024, виданий на ім`я ОСОБА_2 ;
- скасувати державну реєстрацію державного акту на право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221886001:02:1360024, площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року до участі у вказаній справі залучено правонаступника позивача ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 .
У березні 2021 року ОСОБА_5 подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив:
- визнати нечинним та скасувати рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №203 від 11 травня 2005 року «Про переоформлення права користування земельної ділянки», в частині IV щодо передачі згідно заяви ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,05 га по АДРЕСА_1 ;
- визнати нечинним та скасувати рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №205 від 11 травня 2005 року «Про затвердження матеріалів технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати нечинним та скасувати рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №205 від 11 травня 2005 року «Про затвердження матеріалів технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю» в частині затвердження матеріалів технічної документації та надання дозволу щодо виготовлення актів на право приватної власності на землю площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- скасувати та визнати недійсним державний акт на земельну ділянку кадастровий номер 3221886001:02:136:0024 виданий на ім`я ОСОБА_2 ;
- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки розміром 0,1486 га кадастровий номер 3221886001:02:136:0024.
В подальшому, 25 листопада 2021 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області до участі у даній справі залучено правонаступника позивача ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 .
Окрім того, ухвалою Вишгородського районного суд Київської області від 09 лютого 2022 року відповідача Новопетрівську сільську раду Вишгородського району Київської області замінено на його правонаступника - Петрівську сільську раду Вишгородського району Київської області.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення та державного акту на право приватної власності на земельну ділянку відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Мороз С. С. в інтересах ОСОБА_1  направила апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції встановлено протиправність та незаконність оскаржуваних  рішень Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №203 та №205 від 11 травня 2005 року. Саме на підставі цих рішень ОСОБА_3 був неправомірно позбавлений права на приватизацію земельної ділянки площею 0,05 га, яка перебувала у його користуванні. Посилалась на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 07 липня 2021 року у справі №286/4155/18, згідно якого законодавство не містить заборони або обмежень на повторне звернення громадян до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування із заявами про отримання додатково земельної ділянки, у межах норм, відповідно до ст. 121 ЗК України. Отже, ОСОБА_3 не втратив права користування земельною ділянкою площею 0,05 га та мав право на повторне звернення із заявою про приватизацію залишків земельної ділянки, що перебувала в його користуванні, оскільки припинення права користування, яке мало відбуватись виключно на підставах та у спосіб, визначений законом, не відбувалось. ОСОБА_3 , приватизувавши земельну ділянку площею 0,0529 га, відповідно до чинного законодавства, не був позбавлений права на приватизацію земельної ділянки і площею 0,05 га, оскільки права користування не втрачав, а граничний розмір безоплатної приватизації земельної ділянки, що становить 0,25 га, досягнутий не був. Окрім того, зазначила, що фактично про порушення свого права на земельну ділянку ОСОБА_3 дізнався лише 19 червня 2017 року із відповіді Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області на адвокатський запит свого представника. Саме з цією відповіддю було отримано копії оспорюваних рішень №203 та №205 від 11 травня 2005 року. У зв`язку з отриманням даної відповіді позивач пов`язує початок перебігу строку позовної давності.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 25 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні адвокат Мороз С. С. в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просила її задовольнити.
Адвокат Цимбал Н. В.  в інтересах ОСОБА_2 заперечувала проти апеляційної скарги,  просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вислухавши думку учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом,  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у рівних частках є власниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є дітьми ОСОБА_3 
11 травня 2005 року ОСОБА_3 звернувся  до Новопетрівської сільської ради із заявами про передачу йому безоплатно у приватну власність земельної ділянки та про надання дозволу на виготовлення державного акту на земельну ділянку площею 0,059 га, для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 31,32).
Рішенням Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №204 від 11 травня 2005 року ОСОБА_3 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства площею 0,529 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 33-37).
На підставі вказаного рішення ОСОБА_3 15 грудня 2005 року отримав державний акт серії ЯБ №520731 про право власності на земельну ділянку площею 0,0529 га, кадастровий номер 3221886001:02:1360025, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Пунктом ІV рішенням Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №203 від 11 травня 2005 року «Про переоформлення права користування земельної ділянки»  за заявою ОСОБА_4 переоформлено право користування земельною ділянкою площею 0,05 га по АДРЕСА_1 , з ОСОБА_4 на ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 21-23)
Того ж дня, 11 травня 2005 року ОСОБА_2 подала до Новопетрівської сільської ради заяви про передачу їй безоплатно у приватну власність та про надання дозволу на виготовлення державного акту на земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 38,39).
Рішенням Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №205 від 11 травня 2005 року у приватну власність ОСОБА_2 передано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства площею 0,15 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та затверджено матеріли технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю (т. 1 а.с. 24-30).
15 грудня 2005 року ОСОБА_2 отримала державний акт серії ЯБ №520730 про право власності на земельну ділянку площею 0,1486 га, кадастровий номер 3221886001:02:1360024, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №42 від 10 березня 2011 року ОСОБА_3 присвоєно поштову адресу на житловий будинок: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 .
11 серпня 2011 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_5   частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,0529 га, кадастровий номер 3221886001:02:1360025, на якій розташована частина будинку. 
10 квітня 2017 року ОСОБА_2 зареєструвала  за собою право власності на земельну ділянку площею 0,1486 га, кадастровий номер 3221886001:02:136:0024, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 40).
Заявою від 18 квітня 2017 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Н.М., ОСОБА_3 ствердив, що не надавав згоду на виділення земельної ділянки із залишків земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_3 помер.
ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_3 - ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті батька згідно вимог ст. 1269 ЦК України.
Згідно висновку ТОВ «Український центр судових експертиз» №1-09/08 за результатами проведення почеркознавчого дослідження від 09 серпня 2018 року, рукописний текст від імені ОСОБА_3 , зображення якого міститься в копії Заяви від імені ОСОБА_3 від 27.04.2005 року, виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою. Рукописний запис « ОСОБА_3 » від імені ОСОБА_3 , зображення якого міститься в копії Заяви від імені ОСОБА_3 від 18.04.2017 року (зареєстровано в реєстрі за №1271, нотаріальний бланк НМА 845405), виконаний самим ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.
Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 стала його дочка ОСОБА_1 , якій приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Загвоздіною А.М. видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0529 га, кадастровий номер 3221886001:02:136:0025, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Згідно листа Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №1137 від 30 вересня 2010 року, за ОСОБА_3 до 2005 року рахувалась земельна ділянка загальною площею 0,23 га, з них: 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,13 га для ведення особистого селянського господарства. На підставі поданої заяви ОСОБА_3 з його користування вилучено земельну ділянку площею 0,05 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку на користь донки ОСОБА_2 . Після обміру земельної ділянки по факту користування для ведення особистого селянського господарства загальна площа даної земельної ділянки становить 0,18 га, з них, на підставі поданої заяви ОСОБА_3 , вилучено на користь сина ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,08 га та ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,10 га. На даний час за ОСОБА_3 рахується земельна ділянка площею 0,0529 га по АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку (т. 1 а.с. 130).
Згідно відомостей погосподарської книги №1051, в користуванні ОСОБА_5 з 2001 року перебувала земельна ділянка площею 0,23 га по АДРЕСА_1 .
Згідно листа Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №03-11/934 від 02 серпня 2018 року, відповідно до наявної в Новопетрівській сільській раді інформації в користуванні ОСОБА_3 станом на 1992 рік перебували земельні ділянки загальною площею 0,28 га. Відповідно до рішення Новопетрівської сільської ради №203 від 11.05.2005 року, яке прийняте відповідно до заяви ОСОБА_3 , з користування ОСОБА_3 вилучено земельну ділянку площею 0,05 га по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 . Відповідно до рішення Новопетрівської сільської ради №205 (204) від 11.05.2005 року у приватну власність ОСОБА_3 передано земельну ділянку площею 0,0529 га по АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення Новопетрівської сільської ради №205 (204) від 11.05.2005 року у приватну власність ОСОБА_2 передано земельну ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1 , яка включає, в тому числі, земельну ділянку площею 0,05 га, вилучену на користь ОСОБА_2 з користування ОСОБА_3 .Відповідно до рішення Новопетрівської сільської ради № 228 від 19.07.2005 року, яке прийнято  відповідно до заяв ОСОБА_3 , з користування ОСОБА_3 вилучено  передано в приватну власність земельну ділянку 0,08 га на масиві « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_5 та 0,1 га на масиві « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ОСОБА_2 . В 2011 році ОСОБА_3 подарував земельну ділянку площею 0,529 га, кадастровий номер 3221886001:02:136:0025 ОСОБА_5 . Таким чином, станом на 16.10.2017 року в користування/власності ОСОБА_3 не перебувало жодної земельної ділянки на території с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області (т. 1 а.с. 131)

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що передача частини земельної ділянки, що належить одному землекористувачу на користь іншого на підставі його заяви, вимогам чинного законодавства України не відповідає, а тому рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №203 від 11 травня 2005 року «Про переоформлення права користування земельної ділянки», в частині IVщодо передачі згідно заяви ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,05 га по АДРЕСА_1 не відповідає вимогам закону.ОСОБА_5 не надавав згоду на виділення земельної ділянки ОСОБА_2 , з цих підстав рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №205 від 11 травня 2005 року «Про затвердження матеріалів технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2  земельної ділянки площею 0,15 га, також не відповідає вимогам Закону. Однак, ОСОБА_3 пропущено строк позовної давності на звернення до суду із вказаним позовом, про що заявлено відповідачкою, що є підставою для відмови у позові. 
Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції , колегія судів виходить з наступного.
Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).
Відповідно до статей 328, 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Громадянин України набуває право власності  на земельну ділянку шляхом безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (ч. 1 ст. 81 ЗК України).
Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
За нормами частин шостої-десятої статті 118 ЗК України громадяни,  зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування  жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),  у  межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п`ятою статті 151 цього Кодексу. Вибір  місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 цього Кодексу. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої    державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна,  Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська,  селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох  осіб  право  на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.
Статтею 121 ЗК України встановлено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам із земель державної або комунальної власності.
Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.
Згідно ч. 1 ст. 90 ЗК України,  власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.
Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до статті 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.
У статті 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки. Встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно із частиною першою статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Відповідно до частини першої статті 21 ЦК України,  суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданої органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Дослідивши належним чином наявні в матеріалах справи докази та надавши їм відповідну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про невідповідність вимогам чинного законодавства рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №205 від 11 травня 2005 року «Про затвердження матеріалів технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 спірної  земельної ділянки площею 0,15 га, затвердження матеріалів технічної документації та надання дозволу щодо виготовлення державних актів про право приватної власності на цю земельну ділянку. 
Факт відсутності у ОСОБА_3 волевиявлення на передачу спірної частини земельної ділянки  ОСОБА_2 та не написання ним будь-яких заяв з цього приводу відповідачкою належними доказами не спростований.
 Спадкоємець нерухомого майна у разі, якщо спадкодавцю належало право користування земельною ділянкою, вправі реалізувати своє право на безоплатне набуття у власність земельної ділянки у розмірах, встановлених ЗК України та у порядку, визначеному статтями 116, 118, 122 ЗК України.
Посилання суду першої інстанції на втрату первісним позивачем  право на приватизацію земельної ділянки у зв`язку з відчуженням будинку та частини земельної ділянки в даному випадку не мають правого значення для правильного вирішення справи, оскільки предметом спору у даній справі є інша частина земельної ділянки, яка за життя не була реалізована ОСОБА_3 ,  в будь-якому випадку, підставою для відмови в задоволенні позову стало пропуск позивачем строку позовної давності.
Перевіряючи висновки суду першої інстанції в цій частині, колегія суддів відмічає наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).
Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається
з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події,
з якою пов`язано його початок.
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається
з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.
Згідно з частинами третьою та четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93,
№ 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE
(No. 2), № 6610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
Заперечуючи проти пропуску позивачем строків позовної давності,  скаржника в апеляційній скарзі посилався на те, що про порушення свого права ОСОБА_3 дізнався лише у квітні 2017 року, звернувшись до адвоката Мороз С.С. Вказував, що лист Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 1137 від 30.09.2010 року не містить жодної інформації про наявність оскаржуваних рішень сільради,  відсутня інформація про дату заяви, на яку була надана відповідь, відсутня інформація про те, що на спірну земельну ділянку, площею 0,05, га ОСОБА_2 оформлено право власності,  відсутня інформація про отримання вказаного листа ОСОБА_3 та надання йому допомоги адвокатом Яровим О.В. Отже, на думку скаржника, вказаний лист не є доказом обізнаності первісного позивача щодо порушення його права ще у 2010 році. 
 Надаючи оцінку таким доводам скаожника, колегія суддів звертає увагу на те, що  вказаний лист був долучений до матеріалів справи стороною позивача, а саме, правонаступником ОСОБА_3 - ОСОБА_5 . 
При цьому, у своїх додаткових поясненнях ОСОБА_5   особисто підтвердив факт отримання колишнім адвокатом позивача довідок з сільради, в яких зазначається, що у померлого ОСОБА_3 була земельна ділянка площею 0,23 га, з яких: 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку  та 0,13 для ведення особистого господарства.
З долученого до письмових пояснень копії листа Новопетрівської сільської ради Вишгородсткого району Киїської облсті № 1137 від 30.09.2010 року який адаресованиц адвокату Яровому О.В.,  убачається, що вказаним листом було повідомлено про те, що за ОСОБА_3 рахувалась  земельна ділянка площею 0,23 га, з яких: 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку  та 0,13 для ведення особистого господарства. На підставі поданої заяви ОСОБА_3 було вилучено з його користування земельну діялнку площею 0,05 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговуваня житлового будинку на користь дочки - ОСОБА_2 .  Після обміру земельної ділянки по факту користування для ведення особистого  селянського господарства загальна площа даної земельної ділнки становить 0,18 га, з них: на підставі поданої ОСОБА_3 заяви було вилучено  на користь сина ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,08 га, та на користь ОСОБА_6 земельну діялнку площею 0,10 га. На даний час за ОСОБА_3 рахується земельна ділянка площею 0,529 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку. 
Зміст вказаного листа свідчить про обізнаність позивача ОСОБА_3 про факт вилучення з його користування спірної земельної діялнки, площею 0,05 га, на користь доньки на підставі заяви, яку, як він вказував у позові, не писав. Незазначення у данному листі рішень Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №203 та №205 не спросовує цього факту, оскільки підставою для прийняття вказаних рішень стала заява саме ОСОБА_3 , яку він не писав.  
З огляду на викладене,  колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції  про те, що позивач ОСОБА_3 довідався або міг довідатись про те, що спірна земельна ділянка вибула з його користування незаконно ще у 2010 році, однак, з вказаним позовом звернувся до суду лише у серпні 2017 року,  тобто, з пропуском строку позовної давності, що  є підставою для відмови у позові.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга адвоката Мороз С. С. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року залишенню без змін.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375,  381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу адвоката Мороз Світлани Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.   
 
Повне судове рішення складено 23 червня 2023 року.

Головуючий                                                                                              Т. О. Невідома

Судді                                                                                                          В. В. Соколова

                                                                                                                   В. А. Нежура