ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

16 травня 2023 року 	м.Суми	

Справа №592/3143/21 
Номер провадження 22-ц/816/566/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,
у присутності :
представника відповідача Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласний клінічний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» - Бабченко Оксани Василівни
представника відповідача Комунального некомерційного підприємства  Сумської обласної ради «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» - Рибянського Валентина Олександровича 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2023 року у складі судді Костенка В.Г., ухваленого в м. Суми, повний текст якого складено 23 лютого 2023 року, 
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласний клінічний медичний центр соціально-небезпечних захворювань», Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна клінічна спеціалізована лікарня», третя особа - ОСОБА_2 , про захист честі та гідності та розповсюдження недостовірної інформації, 

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, учинивши свої вимоги (т.1, а.с. 125-132), просив: 
визнати недостовірною (такою, що не відповідає дійсності) та такою, що ганьбить честь і гідність позивача, інформацію, яка поширена Комунальним некомерційним підприємством Сумської обласної ради «Обласний клінічний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» (далі по тексту - КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» ) через документи в яких зазначається наявність у нього таких психічних захворювань, як параноїдний синдром ендогенного ґенезу; маячний розлад;
зобов`язати КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» скасувати інформацію щодо наявних у нього психічних захворювань, шляхом відкликання документів, в яких зазначаються медичні діагнози (параноїдний синдром ендогенного ґенезу; маячний розлад) та зобов`язати відповідача спростувати інформацію, шляхом видачі документу, в якому буде відображена інформація про відсутність у нього зазначених психічних захворювань;
визнати недостовірною (такою, що не відповідає дійсності) та такою, що ганьбить честь і гідність позивача, інформацію, яка поширена Комунальним некомерційним підприємством Сумської обласної ради «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» (далі по тексту - КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня») через документи в яких зазначається наявність у нього такого психічного захворювання, як параноїдний розлад особистості; 
зобов`язати КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» скасувати інформацію щодо наявних у нього психічних захворювань, шляхом відкликання документів, в яких зазначається такий медичний діагноз, як параноїчний розлад особистості та зобов`язати відповідача спростувати інформацію, шляхом видачі документу, в якому буде відображена інформація про відсутність у нього зазначеного психічного захворювання;
Свої вимоги мотивував тим, що 27 квітня 2018 року КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер», правонаступником якого є КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально-небезпечних захворювань», звертався до суду з заявою про його примусову госпіталізацію. У обґрунтування заяви був поданий висновок про те, що йому встановлений діагноз «параноїдний синдром ендогенного ґенезу». Судом відмовлено у задоволенні заяви. 04 квітня 2019 року відповідач видав консультативний висновок №428 у якому зазначив встановлений діагноз «маячний розлад». 04 вересня 2020 року лікар КЗ СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» видав консультативний висновок №839 у якому зазначив встановлений діагноз «параноїдний розлад особистості». 
Наголошує на тому, що відповідачі здійснили поширення щодо нього недостовірної інформації, шляхом прийняття (видачі) наступних документів: заява про примусову госпіталізацію від 27 квітня 2018 року; висновок від 27 квітня 2018 року; консультативний висновок спеціаліста №428 від 04 квітня 2019 року; консультативний висновок спеціаліста №839 від 04 вересня 2020 року. Перебування на психіатричному обліку обмежує його у реалізації прав на працевлаштування, порочить честь, гідність й ділову репутацію. Він позбавлений можливості влаштуватися на роботу пов`язану з отримання дозволу на носіння зброї.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не надано оцінки тим фактам, що постановлені ухвали від 11 травня 2021 року та від 11 вересня 2021 року судовими експертами виконані не були. На переконання заявника апеляційної скарги, експерти безпідставно відмовилися у проведенні призначеної судом експертизи, їх дії підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України. Звертає увагу на те, що на вирішення експерту судом першої інстанції були постановлені питання, які він не просив. 
Вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про здійснення психіатричного огляду з дотриманням вимог ст. ст. 11, 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу». Так, у порушення вимог ч. 7 ст. 11 цього Закону, лікар-психіатр до суду із заявою про проведення психіатричного огляду не звертався, огляд проведений за відсутності відповідного судового рішення. Заява про примусову госпіталізацію надійшла до суду 27 квітня 2018 року, проте була розглянута лише 02 травня 2018 року, у зв`язку з чим він перебував у стаціонарному закладі психлікарні. Вказані порушення, на його думку, свідчать про незаконність дії рішень, і тягне за собою недостовірність встановлених йому діагнозів. 
Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не було вирішено заявлене ним клопотання про постановлення окремої ухвал щодо усунення недоліків у медичній документації. 
Відповідачами - КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» та КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально-небезпечних захворювань» подані відзиви на апеляційну скаргу, в яких посилаються на безпідставність доводів позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при призначенні судової психіатричної експертизи. Зазначають, що позивачу неодноразово пропонувалося пройти судово-психіатричну експертизу в КНП СОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня» проте він категорично відмовився. Наголошують на тому, що ними не поширювалася інформація про позивача, а їх співробітники діяли з дотриманням вимог Закону України «Про психіатричну допомогу». Просять, доводи апеляційної скарги залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений шляхом направлення повістки за адресою проживання та реєстрації, але вона повернулась із відміткою « адресат відсутній за вказаною адресою», тому відповідно до вимог передбачених ст.ст.130-131 ЦПК України позивач вважається таким, що належним чином повідомлений про день та час слухання справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідачів, які заперечили проти задоволення скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що 27 квітня 2018 року головний лікар КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» звернувся до Ковпаківського суду м. Суми із заявою про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного стаціонару в примусовому порядку, яка обґрунтована тим, що за результатами проведеного комісією лікарів-психіатрів огляду ОСОБА_1 було зроблено висновок, що він страждає на тяжкий психіатричний розлад (т.1, а.с. 156). 
02 травня 2018 року Ковпаківський районний суд м.Суми ухвалив рішення у справі № 592/4688/18, яким відмовлено у задоволенні заяви головного лікаря. Рішення суду мотивоване ним, що ні медичним закладом, ні його представником не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчиняє, чи виявляє реальні наміри вчиняти дії, що являють собою безпосередню небезпеку для життя оточуючих, або неспроможний самостійно задовольняти свої основні потреби на рівні, який забезпечить його життєдіяльність (т.1, а.с. 11-12). 
З картки стаціонарного хворого вбачається, що з 26 квітня 2018 року по 02 травня 2018 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні й виписаний з діагнозом «маячний розлад» F 22.0 (т.1, а.с. 139-140). 
04 квітня 2019 року ОСОБА_1 надано згоду на проведення психіатричного огляду в КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» (т.1, а.с. 138). Того ж дня, ОСОБА_1 надано консультативний висновок №428, в якому зазначено діагноз - маячний розлад (т.1, а.с. 13).
06 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до директора КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня», в якій просив провести амбулаторний огляд для підтвердження або спростування встановленого діагнозу «маячний розлад» (т.1, а.с. 142). 
04 вересня 2020 року, за результати проведеного експериментально-психологічного дослідження ОСОБА_1 складено висновок. Того ж дня, проведено консиліум лікарів КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня», за результатами якого ОСОБА_1 встановлено діагноз «Параноїчний розлад особистості F60.0» (т.1, а.с. 144).
04 вересня 2020 року КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» видано позивачу консультативний висновок №839 в якому зазначений діагноз «Параноїчний розлад особистості» (т.1, а.с. 14).
З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 30 жовтня 2019 року внесені відомості про припинення КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» код ЄДРПОУ 03083340, правонаступником якого є КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально-небезпечних захворювань».
Ухвалюючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачами, зокрема, те, що встановлені діагнози не відповідають дійсності, а також поширення відповідачами інформація про встановлені позивачу діагнози. 
Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Відповідно до ст.ст.  28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України).
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.
Стаття 286 ЦК України встановила, що фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Фізична особа зобов`язана утримуватися від поширення інформації, зазначеної у частині першій цієї статті, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків або з інших джерел.
Положеннями статті 11 Закону України «Про інформацію» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, Інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.
Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до статті 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків.
Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» закріплює презумпція психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою,  яка не має психічного розладу, доки  наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про психіатричну допомогу» медичні працівники, інші фахівці, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, та особи, яким у зв`язку з навчанням або виконанням професійних, службових, громадських чи інших обов`язків стало відомо про наявність у особи психічного розладу, про факти звернення за психіатричною допомогою та лікування у закладі з надання психіатричної допомоги чи про перебування у закладі соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, або спеціальному навчальному закладі, а також інші відомості про стан психічного здоров`я особи, її приватне життя, не можуть розголошувати ці відомості, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті.
Право на одержання і використання конфіденційних відомостей про стан психічного здоров`я особи та надання їй психіатричної допомоги має сама особа чи її законний представник.
Як обґрунтовано вказував суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, позивачем не було надано доказів на підтвердження поширення співробітниками медичних установ, які є відповідачами у справі, інформації щодо встановлених в результаті проведених оглядів позивача у 2018-2020 роках діагнозів. 
Позивач стверджував, що поширення відповідачами недостовірної інформації мало місце, шляхом подання заяви про примусову госпіталізацію, видачею висновку від 27 квітня 2018 року та консультативних висновків спеціаліста від 428 від 04 вересня 2019 року та №839 від 04 вересня 2020 року. 
У пункті 17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1 роз`яснено, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. 
Головний лікар КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» звертаючись до суду із заявою про примусову госпіталізацію позивача, діяв в межах наданих йому повноважень. Зазначена щодо позивача інформація як в заяві, так і складеному комісією лікарів - психіатрів КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» висновку, виступала безпосереднім предметом дослідження, а тому не може бути підставою для захисту честі та гідності позивача. 
Консультативні висновки спеціаліста від 428 від 04 вересня 2019 року та №839 від 04 вересня 2020 року були видані безпосередньо позивачу, який має право на отримання інформації щодо стану свого здоров`я, а тому надання цих висновків не свідчить про поширення відповідачами інформації про стан його психічного здоров`я.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач фактично доводить порушення відповідачами при проведенні його огляду та встановленні йому діагнозів про стан його психіатричний стан вимог Закону України «Про психіатричну допомогу».
Статтею 32 вказаного Закону визначено, що рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права, свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги, здійсненні їх соціального захисту, наданні їм соціальних послуг або проходженні ними спеціального навчання, можуть бути оскаржені, за вибором таких громадян, до власника закладу з надання психіатричної допомоги, закладу соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, спеціального навчального закладу або уповноваженого ними органу, або у порядку підлеглості до вищого органу чи посадової особи, або безпосередньо до суду.
Тобто, в разі незгоди позивача з діями осіб при проведенні психіатричного огляду та із встановленими йому діагнозами, він може захистити своє порушене право, шляхом звернення до суду з позовом про визнання таких дій та рішень неправомірними, а не шляхом визнання в судовому порядку недостовірною інформації про встановлений йому діагноз. 
Усупереч доводам апеляційної скарги, судом першої інстанції не було допущено порушень процесуального права. 
Так, за клопотанням сторони позивача, ухвалою суду від 11 травня 2021 року у справі призначена судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» (т.1, а.с. 80). Листом від 24 травня 2021 року КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» матеріали справи були повернуті без виконання вказаної ухвали суду із зазначенням підстав (т.1, а.с. 88-89).
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 жовтня 2021 року, за клопотанням ОСОБА_1 у справі була призначена судово-психіатрична експертиза, проведення якої було доручено експертам Київського міського центру Судово-психіатричної експертизи (т.1, а.с. 173). Однак, як зазначав представник позивача - адвокат Бровко Р.М. у клопотанні про призначення експертизи від 21 червня 2022 року, діяльність експертної установи була припинена шляхом реорганізації, у зв`язку з чим надіслані судом матеріали цивільної справи були повернуті до суду за неврученням (т.2, а.с. 8-9). 
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 червня 2022 року призначено по справі судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» (т.2, а.с. 16). Матеріали справи були повернуті експертною установою суду через несплату амбулаторної судово-психіатричної експертизи позивачем (т.2, а.с. 25). 
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті б Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції з дотримання вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно встановив правовідносини, що склалися, дослідив і надав правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам і доводам сторін й правильно, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, ухвалив судове рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційнийсуд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішень не впливають.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 16 травня 2023 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   С. С. Ткачук