ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1304/22                                Головуючий І інстанції – Федорова О.В.
Провадження № 33/818/322/23                                Суддя доповідач – Гєрцик Р.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
26 квітня 2023 року м. Харків

       Харківський апеляційний суд у складі: 
головуючого        судді                                 Гєрцика Р.В.
секретаря судового засідання                        Соболєвої Є.Є. 
за участю 
особи, яка притягається 
до адміністративної відповідальності                  ОСОБА_1 
захисника                                                 Стародубова С.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02 лютого 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 -

ВСТАНОВИВ
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Згідно постанови судді,  ОСОБА_1 15.11.2022 року о 20 год. 03 хв. в. Харкові по Салтівському Шосе, 188, керував транспортним засобом Toyota Carina E I.G.I, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 в присутності двох свідків. Результати огляду 1,38% проміле.
Своїми діями  ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02.02.2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496 грн 20 коп.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді скасувати як необґрунтовану та незаконну, таку, що не відповідає фактичним обставинам справи, винести нову постанову, якою провадження у справі закрити з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП .
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що він не був належним чином повідомлений про судовий розгляд, оскільки працівниками поліції йому було повідомлено, що розгляд протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього буде розглядатись у Жовтневому районному суді м.Харкова, де він намагався дізнатись про розгляд справи, а повідомлень з Фрунзенського районного суду м.Харкова до нього не надходило. Також, він звертався до Київського районного суду м. Харкова за місцем свого проживання, однак там йому теж повідомили, що такої справи у них немає. Суд першої інстанції зазначив, що він мав би цікавитись розглядом справи, однак він не знав про те, що розгляд протоколу про адміністративне правопорушення знаходився на розгляді у Фрунзенському районному суді м.Харкова.
Зазначає, що при складанні протоколу працівниками поліції не було роз`яснено йому причину зупинки та вона була незаконною, а тому всі подальші їх вимоги щодо проходження огляду на стан сп`яніння, на думку апелянта, є незаконними та надані суду докази є недопустимими, оскільки отримані внаслідок незаконної зупинки транспортного засобу.
Вказує, що 15.11.2022 року він керував своїм транспортним засобом по вул.Салтівське шосе в м.Харкові до себе до дому. У районі буд.188 його безпричинно зупинили працівники поліції, які взяли його документи і не пояснюючи причину зупинки попросили вийти з автомобіля та повідомили, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння не назвавши ознаки по яким вони це встановили та стали оформляти відповідний протокол. Дали продути у алкотестер, який показав, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, проте він заперечував щодо цього, однак працівники поліції не запропонували йому проїхати до медичного закладу для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та склавши протокол відпустили.
Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження в якій посилається на те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд судом першої інстанції протоколу про адміністративне правопорушення та йому не надсилавсь копія постанови, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження ним попущено з поважних причин.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та пояснив, що працівники поліції його незаконно зупинили, а тому і подальші дії працівників поліції були незаконними.
Захисник в судовому засідання також підтримав вимоги апеляційної скарги просив її задовольнити та зазначив, що відповідно до довідки Харківського регіонального центру з гідрометеорології температура повітря 15.11.2022 року у період з 20.00 год до 22.25 год змінювалась з 2,7 градусів тепла до 3,4 градусів тепла, а в роздруківці чеку газоаналізатора зазначено температуру повітря 13 градусів тепла, що свідчить про істотну похибку прибору та імовірну невідповідність аналізів, які були зроблені за допомогою газоаналізатора.
Мотиви суду
Враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження про поважність причин пропуску строку не спростовуються матеріалами справи, клопотання підлягає задоволенню.
Разом з цим, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу без належного повідомлення ОСОБА_1 . 
Так, протокол про адміністративне правопорушення ААД №078201 було складено 15.11.2022 року та в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що розгляд протоколу про адміністративне правопорушення відбудеться у Октябрьському районному суді м.Полтави, оскільки на час складення протоколу розпорядженням Голови ВС від 08.03.2022 року, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ Фрунзенського районного суду м.Харкова було визначено територіальну підсудність на Октябрьский районний суд м.Полатви.
В подальшому, розпорядженням Голови ВС від 17.11.2022 року № 65 відновлено територіальну підсудність судових справ Комінтернівського, Ленінського, Московського, Орджонікідзевського, Фрунзенського, Червонозаводського районних судів м.Харкова та суди розпочали свою роботу 23.11.2022 року. 
Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Як вбачається з протоколу ААД №078201 від 15.11.2022 року місце вчинення адміністративного правопорушення є м.Харків, Салтівському Шосе, 188, що знаходиться в Немишлянському районі м.Харкова та підсудна Фрунзенському районному суду м.Харкова.
Матеріали про адміністративне правопорушення надійшли до Фрунзенського районного суду м.Харкова 14.12.2023 року з дотримання правил територіальної підсудності.
Суд, отримавши матеріали адміністративної справи, повідомляв ОСОБА_1 про судові засідання 29.12.2022 року та 02.02.2023 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу місця проживання ОСОБА_1 , зазначену у протоколі. На адресу суду першої інстанції судові повістки про виклик в судове засідання повернулись не вручені з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою»
Відповідно до правової позиції, яка міститься у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України», будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи.
Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, не відноситься до переліку, визначених ст.268 КУпАП, при розгляді яких присутність особи, що притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. 
Доводи ОСОБА_1 про те, що він не знав, що розгляд справи мав відбуватись у Фрунзенському районному суд м.Харкова, а не в Київському районному суді м.Харкова за місцем його проживання є необґрунтованими з огляду на вимоги ст.276 КУпАП.
За таких обставин, судом першої інстанції здійснено всі дії щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про виклик в судове засідання.
Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст.245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, дані вимоги закону при розгляді справи щодо ОСОБА_1 судом виконані. Висновки про винуватість останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд обґрунтував низкою доказів, яким дана відповідна оцінка в постанові.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п.1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 2.9. (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9. (а) ПДР України передбачена ст.130 КУпАП. 
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 15.11.2022 року о 20 год. 03 хв. В. Харкові по Салтівському Шосе, 188, керував транспортним засобом Toyota Carina E I.G.I, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 в присутності двох свідків. Результати огляду 1,38% проміле.
Внаслідок зазначених подій та встановлених фактичних даних працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №078201 від 15.11.2022  року.
Крім того, факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 крім протоколу, також підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме: 
- оглянутими відомостями відеозапису із нагрудної камери інспектора патрульної поліції, які беззаперечно доводять зазначені в протоколі подію та обставини правопорушення з боку водія ОСОБА_1 ;
- рапортом працівника поліції
- результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager 6820 від 15.11.2022 року, згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду 1,38 пром; (а.с.4)
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.5);
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_1 не погодився з висновком результату огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Drager 6820 від 15.11.2022 року, а тому працівники поліції повинні були запропонувати йому пройти огляд в медичному закладі, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами провадження.
Як вбачається з відеозапису наданого працівниками поліції після того як ОСОБА_1 пройшов огляд за допомогою газоаналізатора Drager 6820 він не висловлював свою незгоду з результатом та навпаки намагався домовитись з працівниками поліції «вирішити» справу, відмовлявся надавати свої документи для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Крім того, ОСОБА_1 особисто розписався в роздрукованому висновку результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager 6820 від 15.11.2022 року (а.с. 3) 
Крім того, як вбачається з відеозапису під час пропозиції ОСОБА_1 надати пояснення в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів ОСОБА_1 спочатку зазначив «не згоден», однак в подальшому особисто закреслив «не», залишивши в графі з результатами «згоден» та поставив свій особистий підпис. (а.с.5) 
Посилання у апеляційній скарзі на можливу несправність приладу «Драгер», оскільки у чеку тесту зазначена температура повітря, яка не відповідала дійсності, є необґрунтованими і не спростовують результати тесту, оскільки газоаналізатор є переносним пристроєм, поліцейський під час патрулювання має його при собі в спеціальному боксі всередині патрульного авто, тому температура повітря на вулиці та температура повітря на роздруківці газоаналізатору може відрізнятися. 
Таким чином, відомості зафіксовані на вказаному відеозаписі повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», якою визначено порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Однак, як було встановлено дії службової особи що складала протокол та фіксувала правопорушення, в порядку передбаченому чинним законодавством, не оскаржувалися в порядку ст.267 КУпАП . Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.

Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у суду апеляційної інстанції відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не суперечать один одному, що свідчить про їх об`єктивність. 
Перевіряючи доводи апелянта про те, що зупинка автомобіля була незаконною, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки причина зупинки зазначена в рапорті працівника поліції від 15.11.2022 року, а саме те, що автомобіль рухався невпевнено зі сторони в сторону. 
Крім того, всупереч доводам апелянта, підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за ст. 130 КУпАП , оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та вимога поліцейського про проходження водієм в установленому порядку медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, пов`язується лише з наявністю ознак такого сп`яніння у водія, а не з встановленням підстав для зупинки транспортного засобу.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Застосовуючи такий вид адміністративного стягнення, передбачений санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, як штраф з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, суд першої інстанції враховував характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, те, що його дії характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпечність, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для життя і здоров`я його учасників. 
Застосований районним судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.9а Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та його винуватості, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02 лютого 2023 року щодо ОСОБА_1  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                        Р.В. Гєрцик