Ухвала
 
18 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 757/62500/16
провадження № 61-6809ск23
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,
 
вирішуючи питання про самовідвід суддів Верховного Суду:                     Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., від участі у розгляді справи за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на постанову Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України, третя особа - Президент України, про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями (бездіяльністю) органів досудового слідства і прокуратури,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним вище позовом та просила, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути за рахунок державного бюджету майнову шкоду у розмірі 273 253  грн 44 коп., яка полягала у витратах на правову допомогу, направлення кореспонденції, проїзду, лікування; моральну шкоду у розмірі 1 669 452 грн.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 18 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 березня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 червня 2021 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
У травні 2023 року Офіс Генерального прокурора подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 рокускасувати й залишити без змін рішення суду першої інстанції.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 травня 2023 року справу призначено судді-доповідачеві Осіяну О. М., судді, які входять до складу колегії: Білоконь О. В., Сакара Н. Ю.
 
До відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою                    Офісу Генерального прокурора у цій справі суддями Верховного Суду: Осіяном О. М., Сакарою Н. Ю. заявлено самовідвід із підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України.
 
На обґрунтування підстав для самовідводу посилаються на те, що названі судді приймали участь у справі № 757/62500/16 й виклали свою позицію (постанова Верховного Суду від 01 березня 2023 року, касаційне провадження № 61-8547св22) за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від  21  грудня 2021 року. За наслідками розгляду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга Офісу Генерального прокурора на постанову Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року, також стосується судових рішень у цій справі № 757/62500/16.
 
Заяви суддів Верховного Суду: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. про самовідвід підлягають задоволенню з огляду на таке.
 
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 37 ЦПК України.
 
Пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
 
З підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. 
 
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
 
Як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 травня                1989 року у «Справі Гаусшильдта», найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).
 
У світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.
Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення                      від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява № 11/1987/134/188, § 46).
 
Згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
 
Зважаючи на наведене, також ураховуючи, що судді: Осіян О. М., Сакара Н. Ю., приймали участь у розгляді цієї справи № 757/62500/16 за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 18 червня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від  21  грудня 2021 року та висловили свою правову позицію щодо застосування норм матеріального та процесуального права в цій частині, з метою уникнення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості суддів при розгляді касаційної скарги Офісу Генерального прокурора у цій же справі № 757/62500/16 та забезпечення довіри учасників справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення заяв про самовідвід суддів.
 
Керуючись пунктом 5 частини першої статті 36, статтею 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Заяви про самовідвід суддів Верховного Суду: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. задовольнити.
 
Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на постанову Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року (касаційне провадження               61-6829ск23) передати на повторний автоматизований розподіл.
 
Ухвала суду оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                        О. М. Осіян

                                                                                                             О. В. Білоконь

                                                                                                                Н. Ю. Сакара