П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 523/16080/22	
Головуючий в 1 інстанції: Бузовський В.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
при секретарі – Пальоній І.М., 
за участю: позивача - ОСОБА_1 та представника відповідача - Некришева Євгенія Андрійовича,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 29 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі ДПП) про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення серії ЕАР №6272014 від 11.12.2022 року.
Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що оскаржувана постанова винесена неправомірно та підлягає скасуванню, оскільки він не порушив  правил дорожнього руху. Крім того, позивач зазначив про те, що його було позбавлено права на захист, відсутні докази по справі, а також невірно складено та оформлено постанову про адміністративне правопорушення. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 29 березня 2023 року адміністративний позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про задоволення позову.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 11.12.2022 року о 05-17 год. на вулиці Грушевського в м.Одесі, в районі будинку №30, в місці де вулиця має чотири смуги для руху в обох напрямках та є розділювальна смуга, позивач переходив проїжджу частину перед патрульним автомобілем, що рухався.
Після перетину проїжджої частини, позивача було зупинено працівниками патрульної поліції, які перебували в службовому транспорті. Після зупинки позивача, працівниками патрульної поліції було роз`яснено позивачу, що він порушив  правила дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність. Крім того, розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову серії ЕАР №6272014 від 11.12.2022 року, яку вручено особисто позивачу під підпис. 
Постановою інспектора роти №2 батальйону №1 управління патрульної поліції в Одеській області ДПП лейтенантом поліції Жилко Є.В. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за порушення, передбачене ч.1ст. 127 КУпАП, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Відмовляючи в позові та приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийняв до уваги відеозапис з реєстратора службового автомобілю, де чітко вбачається місце, особа та вчинення особою правопорушення. При цьому, на переконання суду першої інстанції, відсутність освітлення 11.12.2022 року на вулиці Грушевського в м.Одесі, на що посилався позивач, не заперечується та визнано представником відповідача, але ця обставина не може бути підставою для нехтування позивачем  правил дорожнього руху  та не є підставою переходити проїжджу частину у будь-якому місці з порушенням  правил дорожнього руху. Також, досліджені в судовому засіданні відеозаписи, зроблені позивачем після розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд до уваги не прийняв, оскільки з зазначених відеозаписів не можливо встановити в яких місцях відбувався цей запис.
Таким чином, судом встановлено, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом зі службового відеореєстратора інспектора та з особистого підтвердження позивача щодо скоєного правопорушення. Інші обставини, зазначені позивачем в позові, не можуть бути підставою для його задоволення, оскільки не спростовують факту вчинення адміністративного правопорушення.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно п.8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. 
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Поряд з цим, статтею 247 КУпАП передбачено обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення. Так, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.  
Слід зазначити, що відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
З наведеного вбачається, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі Правила).
Пунктами 1.3 та 1.9. Правил встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктами 4.7 та 4.8 Правил передбачено, що пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.
Якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки.
З аналізу наведеного вбачається, що за загальним правилом пішоходи зобов`язані переходити проїзну частину виключно по пішохідних переходах (підземних і надземних), а якщо їх немає, то на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.
Поряд з цим, законодавцем передбачено певні виключення, згідно яких якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків - дозволено переходити дорогу під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки.
Так, приймаючи спірну постанову серії ЕАР №6272014 від 11.12.2022 року, інспектор поліції зазначав, що позивач переходив проїзну частину в забороненому місці, а саме – за межами пішохідного переходу, що є порушенням п.4.7 Правил та ч.1 ст.127 КУпАП, відповідно до якої (статті КУпАП) непокора пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками інспектора поліції та зазначає, що в позові ОСОБА_1 було зазначено, що він не міг перейти дорогу по пішохідному переході, оскільки потрапив в калюжу при спробі перейти дорогу, що свідчить про ту обставину, що позивач був обізнаний де знаходиться пішохідний перехід, водночас не скористався ним та пішов далі (за його словами) по тій самій стороні і перейшов дорогу у неналежному місці. 
Слід також зазначити, що правила не передбачають таких виключень, як наявність калюжі (причому доказів наявності якої немає), що дозволяють перейти в неналежному місці дорогу.
Окремо слід зазначити, що позивач в разі наявності певних перешкод повинен був вчинити дії щодо переходу дороги на максимально наближеній відстані від пішохідного переходу (можливо частково по ньому), чого ним зроблено не було.
Крім того, з відеозапису (наданого відповідачем) вбачається пряма обізнаність позивача про наявність пішохідного переходу.
Крім того, з відеозапису вбачається, що позивачем було здійснено перехід дороги в безпосередній близькості до АЗС ОККО, яка знаходиться практично на перехресті вул.М.Грушевського та Ак.Воробйова, що дозволяло перейти позивачу дорогу згідно Правил навіть за відсутності переходу, оскільки згідно п.4.8 Правил у разі відсутності пішохідних переходів можна перейти дорогу на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.
Доводи позивача з приводу того, що відеозапис працівника поліції є неналежним доказом, оскільки в постанові не зазначено технічний пристрій, суд не приймає до уваги з огляду на таке.
Згідно з статтею 31 Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону встановлено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені  пунктами 1  і  2  цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
Водночас, відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
З оскаржуваної постанови в п.7 вбачається, що до постанови додається відео з ПВ 471212, що спростовує вищевказані посилання позивача.
Слід зазначити, що згідно рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey) винуватість особи повинно бути доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Враховуючи все вищевикладене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КУпАП, при цьому, відповідач діяв у межах та у спосіб, які передбачені чинним законодавством України, а постанова про адміністративне правопорушення відповідає вимогам  КУпАП, а тому не підлягає скасуванню, а позов задоволенню.
Суд, також, звертає увагу на те, що здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 липня 2006 р. у справі «Проніна проти України» зазначив, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов`язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довід. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення (CASE OF Svetlana Vladimirovna PRONINA against Ukraine, аpplication no. 63566/00).
Інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, за змістом ідентичні доводам позову, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права та не відповідають обставинам справи.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо спірних правовідносин.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів  статті 139 КАС України  підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 29 березня 2023 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Бойко А.В.    Шевчук О.А.