ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/18024/21                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 червня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року (м. Чернігів, дата складання повного тексту - 10.05.2022) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фермерське господарство «Давидок» про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкову вимогу відповідача від 15.11.2021 № 0007997-1306-2502 та рішення відповідача про опис майна позивача у податкову заставу від 15.11.2021 за № 17442/6/25-01.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані вимога та рішення прийняті на підставі абсолютно необґрунтованого висновку відповідача про наявність у позивача податкового боргу у сумі 166  997,02 грн, який виник у зв`язку із несплатою орендної плати за землю - обов`язкових платежів, які орендарі сплачують орендодавцеві за користування земельними ділянками державної і комунальної власності. Вказує, що ФГ «Давидок» ще в лютому 2021 року в повному обсязі перераховано до бюджету орендну плату за земельні ділянки, передані в оренду позивачу для створення фермерського господарства. 
Відповідач позов не визнав, подав відзив в якому зазначив, що позивачу, як громадянину, на підставі договорів оренди Головним управлінням ДПС у Чернігівській області сформовані та вручені податкові повідомлення-рішення (форми «Ф») за земельні ділянки розташовані на території Дмитрівської ОТГ згідно відповідних договорів оренди. Позивач не звертався до податкових органів за місцезнаходженням земельних ділянок для проведення звірки та перерахунку орендної плати за землю відповідно до п.286.5 ст.286 вказаного Кодексу.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року адміністративний позов задоволено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовну у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що оскільки платником орендної плати є орендар земельної ділянки, то фізична особа (засновник фермерського господарства), що уклала договір оренди на земельну ділянку державної або комунальної власності, в якому визначено цільове призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства, сплачує орендну плату за вказану земельну ділянку. Таким чином, саме ОСОБА_1 (засновник фермерського господарства), який уклав договір оренди на земельну ділянку державної або комунальної власності має сплачувати відповідні платежі.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.
Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує його та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивачем створено два фермерських господарства, а саме: ФГ «Давидок» та ФГ «Маяк» (а.с.15-16, 52-54).
На вказаних фермерських господарствах позивач здійснює господарську діяльність використовуючи земельні ділянки на підставі укладених договорів оренди.
Головним управлінням ДПС у Чернігівській області сформовано та направлено позивачу податкову вимогу від 15.11.2021 № 0007997-1306-2502 на суму 166  997,02 грн (орендна плата з фізичних осіб) (а.с.11) та рішення про опис майна у податкову заставу № 17442/6/25-01 від 15.11.2021 (а.с.12).
В свою чергу згідно довідки виконавчого комітету Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області від 04.01.2022 № 03-06/1 упродовж 2015-2016 років позивачу надано в оренду 15 земельних ділянок загальною площею 172,532 га, розташованих на території Дмитрівської територіальної громади Ніжинського району Чернігівської області. Вказані земельні ділянки надавались позивачу для ведення фермерського господарства та упродовж 2021 року використовувались у господарській діяльності створених ним ФГ «Маяк» та ФГ «Давидок». Орендна плата за користування земельними ділянками у 2021 році сплачена ФГ «Маяк» та ФГ «Давидок» в повному обсязі. Заборгованість зі сплати орендної плати за землю у позивача відсутня (а.с.61).
На переконання податкового органу за позивачем обліковується податковий борг у сумі 166  997,02 грн, який виник у зв`язку із несплатою орендної плати за землю - обов`язкових платежів, які орендарі сплачують орендодавцеві за користування земельними ділянками державної і комунальної власності, що і стало підставою для прийняття податкової вимоги від 15.11.2021 № 0007997-1306-2502 та рішення про опис майна позивача у податкову заставу від 15.11.2021 за № 17442/6/25-01.
Вважаючи вказані вище податкову вимогу та рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податковий борг по орендній платі у позивача відсутній, оскільки орендна плата за користування земельними ділянками, які надавались йому для ведення фермерського господарства, своєчасно та повно перерахована до державного бюджету створеними ним фермерськими господарствами.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до пп. 14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
За змістом пп.14.1.73 п.14.1 ст.14 ПК України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Згідно пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).
Статтею 54 ПК України передбачено, що обов`язок нарахування суми податку фізичній особі контролюючим органом шляхом направлення податкового повідомлення - рішення, яке підлягає сплаті протягом 60 днів з дня вручення.
За приписами ст.269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Відповідно до пп.270.1.1 п.270.1 ст.270 ПК України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Згідно з ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Положеннями п.286.1 ст.286 ПК України закріплено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Положеннями п.287.1 ст.287 ПК України встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Таким чином, зі змісту вищевказаних вимог слідує, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є Договір оренди земельної ділянки, а платником орендної плати є орендар такої земельної ділянки, в разі несплати орендарем обов`язкових платежів з орендної плати за землю, контролюючий орган зобов`язаний здійснити нарахування сум податку.
Разом з тим, ст.1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з ст.126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень».
Аналіз вищевказаних вимог дає підстави для висновку, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою, а саме, з дня реєстрації договору оренди земельної ділянки в порядку, передбаченому чинним законодавством.
За приписами ч.1 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.
Статтею 12 Закону України «Про фермерське господарство» землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.
Таким чином, об`єктом плати за землю є земельна ділянка, надана в оренду та в подальшому на базі, якої створено фермерське господарство, а майнові права на вказану земельну ділянку передані до складеного капіталу фермерського господарства, яке реалізуючи права землекористувача має обов`язок внесення плати за землю.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 348/992/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 317/2520/15-ц, від 22.08.2018 у справі № 606/2032/16-ц, від 31.10.2018 у справі № 677/1865/16-ц, від 21.11.2018 у справі №272/1652/14-ц, від 12.12.2018 у справі № 704/29/17-ц, від 16.01.2019 у справі № 695/1275/17 та у справі № 483/1863/17, від 27.03.2019 у справі № 574/381/17-ц, від 03.04.2019 у справі №628/776/18.
Як встановлено судом та не спростовано позивачем, за даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за позивачем обліковують договори оренди землі (для ведення фермерського господарства), згідно яких орендодавець: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, орендар: ОСОБА_1 .
Будь-яких доказів того, що орендарями спірних земельних ділянок є ФГ «Маяк» та ФГ «Давидок» матеріали справи не містять.
Таким чином, правокористувачем земельних ділянок згідно з вказаними обставинами та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є саме фізична особа ОСОБА_1 , а не ФГ «Маяк» та ФГ «Давидок».
Так, згідно правової позиції Верховного Суду викладеної в постановах у справі №808/3798/16 від 28.08.2018 та у справі №120/4362/18-а від 13.09.2019, якщо факт використання земельних ділянок відбувається через створене позивачем ФГ, то це не змінює статусу позивача як орендаря земельної ділянки та не звільняє його від визначеного чинним законодавством обов`язку сплачувати орендну плату за земельні ділянки, якщо договір оренди укладено з позивачем (як фізичною особою).
Отже, ГУ ДПС у Чернігівській області правомірно визначено обов`язок позивача зі сплати податкового зобов`язання за орендну плату з фізичних осіб.
Великою Палатою Верховного Суду задля формування єдиної практики у питанні застосування приписів Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про фермерське господарство» щодо процедури оформлення переходу прав та обов`язків орендаря від фізичної особи до створеного нею фермерського господарства, розглядалася справа № 927/79/19, за результатами перегляду якої 30.06.2020 було прийнято постанову.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила:
«Згідно із частиною першою статті 8-1 Закону України «Про оренду Землі» право на оренду земельної ділянки державної або комунальної власності не може бути відчужено її орендарем іншим особам, внесено до статутного капіталу, передано у заставу.
Разом з тим, вищенаведеними нормами Закону України «Про фермерське господарство» запроваджений механізм, за яким земельна ділянка спочатку надається в оренду громадянину з метою здійснення підприємницької діяльності (для ведення фермерського господарства), проте останній може використовувати її лише шляхом створення фермерського господарства як форми здійснення своєї підприємницької діяльності. Таке фермерське господарство створюється після отримання громадянином земельної ділянки в оренду. З моменту створення цього фермерського господарства та його державної реєстрації до нього за нормами Закону України «Про фермерське господарство» переходять права й обов`язки орендаря такої земельної ділянки за договором оренди землі.
Отже, в цьому випадку не відбувається відчуження орендарем права на оренду земельної ділянки, що обмежено частиною першою статті 8-1 Закону України «Про оренду Землі», а здійснюється встановлений нормами Закону України «Про фермерське господарство» перехід прав та обов`язків орендаря земельної ділянки від громадянина до створеного ним фермерського господарства. При цьому такий перехід відбувається в силу вищенаведених норм Закону України «Про фермерське господарство» та не потребує вчинення сторонами орендних правовідносин будь-яких додаткових дій, у тому числі укладення додаткових угод».
Проте, в даній справі предметом позову був не земельний податок, а визнання укладеними додаткових угод до договорів оренди землі в частині зміни орендаря з позивача на фермерське господарство, тобто, зовсім інший предмет позову.
Крім того, в п.6.17 постанови від 30.06.2020 в справі №927/79/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що після проведення державної реєстрації фермерського господарства та переходу до нього в силу вищенаведених норм Закону № 973-IV прав і обов`язків орендаря земельної ділянки за договором оренди землі таке господарство звертається до державного реєстратора для проведення державної реєстрації відповідного права оренди на підставі поданого ним договору оренди землі державної та комунальної власності, укладеного засновником цього фермерського господарства.
Отже, Велика Палата Верховного Суду фактично вказала, що необхідно внести до державного реєстру відомості про фактичного землекористувача.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що Верховний Суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в справі №400/1730/19 постанова від 18.06.2021 зазначив наступне - «Колегія суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду формує такий висновок щодо застосування норм підпунктів 288.1, 288.2 статті 288 ПК, статтей 125, 126 Земельного кодексу України, частини другої статті 16, частин першої, другої статті 21 Закону України «Про оренду землі», статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» у правовідносинах з орендної плати за землі державної та комунальної власності, які були надані фізичній особі для створення фермерського господарства: податковий обов`язок щодо сплати орендної плати у таких правовідносинах лежить на орендарі земельної ділянки, який визначений в договорі оренди земельної ділянки і право користування земельною ділянкою якого зареєстровано в державному реєстрі речових прав. Податковий обов`язок щодо сплати орендної плати за землі державної та комунальної власності виникає у фермерського господарства, для створення якого фізичній особі була надана земельна ділянка, після переходу до нього прав орендаря в установленому законом порядку».
Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду  08 липня 2021 року у справі № 120/3966/19-а та від 14 липня 2021 року у справі №821/488/18.
Отже, зважаючи на те, що орендарем вищезазначених земельних ділянок є фізична особа ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що саме на позивача відповідно до пункту 288.2 статті 288 ПК України покладено обов`язок щодо сплати орендної плати згідно з договором оренди землі.
Колегія суддів зазначає, що згідно довідки виконавчого комітету Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області від 04.01.2022 № 03-06/1 орендна плата за користування земельними ділянками у 2021 році сплачена ФГ «Маяк» та ФГ «Давидок» в повному обсязі. Заборгованість зі сплати орендної плати за землю у позивача відсутня (а.с.61).
Той факт, що використання земельних ділянок відбувається через створені позивачем фермерські господарства не змінює статусу позивача як орендаря земельної ділянки та не звільняє його від визначеного чинним законодавством обов`язку сплачувати орендну плату.
При цьому, не звільняє його від цього обов`язку і фактична сплата фермерськими господарствами орендної плати за землю. 
Платник податку, як це встановлено підпунктом 7.1.1 пункту 7.1 ПК, є обов`язковим елементом податку, який визначається виключно нормами ПК. Статтею 2 ПК встановлено, що зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі № 400/1730/19, від 12.05.2022 у справі №120/2868/19-а.
Колегія суддів звертає увагу, що позивачу Головним управлінням ДПС у Чернігівській області були сформовані податкові повідомлення-рішення по орендній платі з фізичних осіб від 19.04.2021: №231070-2405-2502 на суму 37148,98 грн, №231065-2405-2502 на суму 4136,11 грн, №231074-2405-2502 на суму 9776,68 грн, №231064-2405-2502 на суму 15155,64 грн, №231072-2405-2502 на суму 10119,59 грн, №231066-2405-2502 на суму 10119,59 грн, №231067-2405-2502 на суму 8282,17 грн, №231071-2405-2502 на суму 8141,73 грн, №231075-2405-2502 на суму 1279,67 грн, №231068-2405-2502 на суму 8226,65 грн, №231063-2405-2502 на суму 9120,94 грн, №231076-2405-2502 на суму 17567,08 грн, №231073-2405-2502 на суму 13720,23 грн, які надіслано платнику ОСОБА_1 (на адресу: АДРЕСА_1 ) рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
За даними окремого реєстру Державного реєстру ДПС України податкова адреса фізичної особи ОСОБА_1 , яка міститься у центральній базі даних ДПС України - АДРЕСА_1 .
Відповідно до корінця поштового направлення вищезазначені податкові повідомлення-рішення направлені на юридичну адресу ОСОБА_1 та вручені особисто 05.06.2021.
Відповідно до п.п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (п.п. 54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України).
Крім того, по земельній ділянці з кадастровим номером №7420387500:11:000:0380, площею 7,2687 га, розташованій на території Рубанської с/ради, враховуючи дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, постанови Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2019 по справі №927/83/19, податкове повідомлення-рішення від 19.04.2021 №231069-2405-2502 на суму 14  201,96 вважається скасованим (відкликаним).
З огляду на вищевикладене, за даними інформаційно-комунікаційної системи органів ДПС станом на 05.10.2021 у позивача виник податковий борг по платежу 18010900 (орендна плата з фізичних осіб) в розмірі 152  795,06 грн (166  997,02 - 14  201,96).
Податковий борг з дня виникнення, а саме з 05.10.2021 по 30.03.2023 не змінювався (не збільшувався чи зменшувався) та становив 166  997,02 грн. Але у зв`язку з скасуванням (відкликанням) податкового повідомлення-рішення від 19.04.2021 №231069-2405-2502 на суму 14  201,96, згідно постанови Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2019 по справі №927/83/19, сума податкового боргу станом на 31.03.2023 становить 152  795,06 грн.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що за позивачем правомірно обліковується податковий борг зі сплати орендної плати за земельні ділянки, доказів оскарження податкових повідомлень-рішень на підставі яких зазначений борг виник матеріали справи не містять, що вказує на узгодженість такого зобов`язання, тому відповідачем правомірно винесено податкову вимогу від 15.11.2021 № 0007997-1306-2502 та рішення відповідача про опис майна позивача у податкову заставу від 15.11.2021 за № 17442/6/25-01.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області - задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 12.06.2023.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                              Н.В. Безименна