справа № 361/5834/21
провадження № 22-ц/824/7196/2023
головуючий у суді І інстанції Радзівіл А.Г.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         2 травня 2023 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до     ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2022 року позов було задоволено.
31 жовтня 2022 року представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Аветисян Р.М. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 20 500 грн.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2023 року відмовлено у прийнятті додаткового рішення суду.
Не погоджуючись із ухвалою суду представник ОСОБА_1 - адвокат         Аветисян Р.М.  звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідно до вимог закону під час судового засідання 19 жовтня 2022 року представник позивача зробив заяву про те, що попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу становить 20 000 грн, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду направив до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої були додані: копія договору про надання правової (правничої) допомоги № 23-06-21 від 23 червня 2021 року; копія додаткової угоди від 19 жовтня 2022 року до договору про надання правової (правничої) допомоги № 23-06-21 від 23 червня 2021 року; копія акта прийому - передачі від 19 жовтня 2022 року до договору надання правової (правничої) допомоги № 23-06-21 від 23 червня 2021 року; Квитанція         № 23-06-21 про сплату за надання правової (правничої) допомоги від 19 жовтня 2022 року.
Вказує, що висновок суду першої інстанції про не визначений порядок обчислення гонорару у вигляді фіксованого розміру чи погодинної оплати у договорі про надання правової допомоги є помилковим, оскільки такий висновок суперечить п. 6.2. договору, у якому зазначено, що сторонами вже узгоджений розмір гонорару.
Вважає, що суд першої інстанції не оцінив докази у їх сукупності, не надав оцінку доказам в цілому, незаконно не взяв до уваги акт прийому - передачі до договору надання правової (правничої) допомоги від 19 жовтня 2022 року, в п. 3 якого вказано: «Клієнт сплатив адвокату 20 500 грн за надану правову(правничу) допомогу».
Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат               Аветисян Р.М. просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Донець Ю.Б. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у прийнятті додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ні зміст позовної заяви, ні додатки до неї не містить будь яких посилань, обґрунтувань та розрахунків про те, що позивач буде просити суд стягнути із відповідача понесені нею витрати на правову допомогу у вказаній справі.
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом установлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя було задоволено.
Як вбачається із журналу судових засідань, 19 жовтня 2022 року представник позивача під час судових дебатів заявив, що попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу становить 20 000 грн.
31 жовтня 2022 року представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Аветисян Р.М. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 20 500 грн та надав докази понесення таких витрат.
Згідно договору про надання правової (правничої) допомоги № 23-06-21 від 23 червня 2021 року представник позивача надав правову допомогу, а саме:
-Вивчив подані документи і вислухав усні пояснення клієнта - 0,5 год. х 2000 грн = 1000 грн.
-Проаналізував актуальну судову практику з аналогічних справ - 0,5 год. х 2000 грн = 1000 грн.
-Розробив з клієнтом правову позицію у справі - 0,5 год. х 2000 грн = 1000 грн.
-Надав правову інформацію, консультації і роз`яснення з правових питань - 0,5 год. х 2000 грн = 1000 грн.
-Підготував договір про надання правової (правничої) допомоги - 0,25 год. х 2000 грн = 500 грн.
-Підготував заяву про забезпечення позову 1 год. х 2000 грн = 2000 грн.
-Підготував і направив до суду позовну заяву - 2 год. х 2000 грн = 4000 грн.
-Підготував клопотання про скасування арешту - 0,5 год. х 2000 грн = 1000 грн.
-Підготував і направив до суду відповідь на відзив - 1 год. х 2000 грн = 2000 грн.
-Підготував додаткову угоду - 0,25 год. х 2000 грн = 500 грн.
-Підготував акт прийому-передачі правової (правничої) допомоги за договором       0,25 год. х 2000 грн = 500 грн.
-Брав участь в якості представника в суді першої інстанції 6 год. (з урахуванням дороги до суду та назад) х 1000 грн = 6000 грн.
Стаття 270 ЦПК України передбачає, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої).
Відповідно до положень частини першої, пункту першого частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, обов`язковою умовою для вирішення питання про стягнення судових витрат має бути відповідна про це заява сторони, зроблена або подана до судових дебатів у справі.
Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Також, відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Про це зазначено і у ч. 1 ст. 134 ЦПК України.
Наслідком неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат може бути відмова у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого судового збору (ч. 2 ст. 134 ЦПК України).
У ЦПК України закріплено вимогу для кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (стаття 134 ЦПК України). Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою першої заяви по суті спору (як позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, так і відзиву), оскільки з огляду на статтю 134 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. 
Є усталеною судова практика Верховного Суду, який притримується позиції, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.
Так, у ряді постанов Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, №905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020 зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.
Крім того, у справі № 922/676/21 окремо звертається увага, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності.
Отже, подання попереднього розрахунку суми судових витрат на більш пізніх стадіях не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат, проте залишається на розсуд суду, а відтак у сторони залишається і ризик не отримати відповідне відшкодування судових витрат.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, звертаючись до суду із позовом позивач зазначала, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат становить 8 172 грн та вказувала, що це судовий збір. 
Отже ні зміст позовної заяви, ні додатки до неї не містять будь яких посилань, обґрунтувань та розрахунків про те, що позивач буде просити суд стягнути із відповідача понесені нею витрати на правову допомогу, про що правильно зазначено судом першої інстанції.
Відповідного аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 відмовивши у відшкодуванні витрат на правничу допомогу за розгляд справи у суді касаційної інстанції з тих підстав, що стороною під час розгляду справи в суді першої інстанції разом з першою заявою не подано суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона очікувала понести у зв`язку з розглядом справи (пункт 6.52. цієї постанови).
Крім того, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що договір № 23-06-21 від 23 червня 2021 року був укладений позивачем з адвокатом ще до подання позовної заяви до суду. Отже, сторона позивача була однозначно обізнана про витрати на правову допомогу та мала усвідомлювати орієнтовний розмір таких витрат на правничу допомогу, разом з тим позовна заява була складена таким чином, що не передбачала можливого стягнення відшкодування витрат на правову (правничу) допомогу у судовому порядку.
Процесуальним законом встановлений обов`язок сторони подати докази про розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, до закінчення судових дебатів, при цьому ці докази можуть бути не подані тільки з поважних причин, про що сторона повинна повідомити суд до закінчення судових дебатів, і тільки за умови визнання судом вказаних причин поважними, він може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов також обґрунтованого висновку про те, що представником позивача не були дотримані вимоги ст. 246 ЦПК України, оскільки він не обґрунтував поважність причин неподання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів, оскільки тільки за умови належного обґрунтування поважності причин, сторона може розраховувати на вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Апеляційна скарга не містить доводів у спростування висновків суду щодо ненаведення поважних причин, за яких сторона позивача не мала можливості заявити про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу у першій заяві по суті спору. Відтак у апеляційного суду відсутні підстави для переоцінки тих доказів, яким судом першої інстанції уже було надано оцінку. За таких обставин, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції, власного тлумачення норм закону та встановлених судом обставин. 
Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали місцевого суду - без змін, як такої, що є законною та постановленою з дотримання норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

 
Головуючий                                                                 Т.О. Писана
 
Судді                                                                              К.П. Приходько
 
                                                                                       С.О. Журба