ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

19 квітня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/2800/22
Головуючий у першій інстанції – Циганко М. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/573/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої-судді: Шарапової О.Л. 
суддів: Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,
секретар: Шапко В.М.,
Сторони:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ендейвер».
Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ендейвер».
Оскаржується рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 січня 2023 року.
                                        В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Ендейвер», в якому, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 64771 грн 38 коп., середній заробіток за весь період затримки розрахунку, починаючи з 30 квітня 2022 року по день постановлення рішення; вирішити питання судових витрат.
Позовні вимоги мотивовані тим, що він перебував з 21.02.2019 року  до 29.04.2022 року у трудових відносинах з відповідачем. 29 квітня 2022 року він був звільнений з Товариства на підставі наказу №21/04/01-к від 21.04.2022 року за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України. За час його роботи на підприємстві залишилося невикористаними 57 днів щорічної відпустки. При звільненні з роботи, відповідач не провів з ним повний розрахунок по заробітній платі, а тому  відповідач повинен виплатити йому компенсацію за дні невикористаної відпустки та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн..
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 січня 2023 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ТОВ «Ендейвер» на користь ОСОБА_1 45 742 грн 50 коп. грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 30 квітня 2022 року по день ухвалення рішення суду у розмірі 80150 грн 97 коп. Стягнуто з ТОВ «Ендейвер» судовий збір на користь держави 992 грн 40 коп. та  на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн 00коп. 
В апеляційній скарзі ТОВ «Ендейвер» просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. 
Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що  позивач з 24 лютого 2022 року по 29 квітня 2022 року був відсутнім на своєму робочому місці чи будь-яких структурних підрозділах підприємства, робочі завдання не виконував.
Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду з вимогою про стягнення   середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, суд упереджено розглянув справу;   лише третє клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відео конференції було  задоволено.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали  справи  та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Встановлено, що згідно з наказом ТОВ «Ендейвер» №43-к від 20 лютого 2019 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посаду інженер-дефектоскопіст (а.с.52). Наказом товариства від 06 липня 2021 року ОСОБА_1 переведений на посаду в.о. директора департаменту кріплення, закінчування та інтенсифікації свердловин (а.с.6)
Наказом ТОВ «Ендейвер»  від 21.04.2022 року  ОСОБА_1 звільнено з роботи з  29 квітня 2022 року  за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП (а.с. 74).
З бухгалтерської довідки вбачається, що  з позивачем проведено остаточний розрахунок в сумі – 6842, 50 грн (нарахована заробітна плата – 8500 грн, утримано – ПДФО – 1530 грн та військовий збір – 127,50 грн.) Виплата здійснена 19.04.2022 року згідно платіжної відомості №27, в повному обсязі. За період з 21.02.2019 по 29.04.2022 – ОСОБА_1 нараховано 76 днів відпустки, з них -57 днів невикористаної. Компенсація за невикористану відпустку, що складає – 45 742 грн 50 коп. не нараховувалася та не виплачувалася відповідно до статті 116 КЗпП України (а.с.74).
Згідно з ст.116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних сум при звільненні.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що при звільненні позивача не була виплачена компенсація за невикористані відпутки, розмір якої підтверджується довідкою товариства, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути як компенсацію за невикористані відпустки, так і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Апеляційний суд  погоджується з висновком суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги про  те, що   позивач з 24 лютого 2022 року по 29 квітня 2022 року був відсутнім на своєму робочому місці чи будь-яких структурних підрозділах підприємства, робочі завдання не виконував, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки вказані обставини  не є перешкодою для перерахунку належних працівникові сум  на картковий рахунок або здійснення грошового переказу за місцем проживання звільненого працівника ( а.с. 40, 74). 
Доводи апеляційної скарги про  те, що позивачем пропущений строк звернення до суду з вимогою про стягнення   середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ґрунтуються на помилковому тлумаченні правових норм , а тому не дають підстав для відмови у задоволенні цієї позовної вимоги.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки  матеріалами справи підтверджено факт не проведення товариством повного розрахунку з працівником у день звільнення останнього.  
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                       П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ендейвер» залишити без задоволення.
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених ст.. 389 ЦПК України.

Головуюча:                                                           Судді: