Справа № 130/2666/21
Провадження № 22-ц/801/829/2023
Категорія: 62
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Сопруна В. В.,
з участю секретаря судового засідання: Обертун Н. М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гуменюк Наталія Володимирівна, на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шепеля К. А., в залі суду № 1 в м. Жмеринка Вінницької області, повний текст судового рішення складено 15 лютого 2023 року,
в цивільній справі № 130/2666/21 за позовом  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Смірнов Сергій Михайлович, до ОСОБА_1 про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, 

встановив:
У вересні 2021 року ОСОБА_2 через свого представника – адвоката Смірнова Сергія Михайловича звернулася в суд із позовом до  ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Жмеринського районного нотаріального округу Шевченко Світлани Олексіївни про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.
Представник позивача, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 жовтня 2017 року, за реєстровим № 1226, шляхом зазначення спадкоємцями вказаного в свідоцтві майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дітей ОСОБА_1 – 1/2 частка та ОСОБА_2 – 1/2 частка.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін у справі, після смерті якого відкрилась спадщина у виді права на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Кацмазів» с. Кацмазів Жмеринського району Вінницької області, розміром 1,71 (1,54) в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).
Коли позивачка звернулась до приватного нотаріуса Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Шевченко С. О. з приводу оформлення спадщини після смерті батька, то дізналась, що відповідно до відомостей, які містяться в спадковій справі № 31/2017, відповідач, надавши документи щодо відсутності інших спадкоємців та фактичне прийняття ним спадщини, отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на цілу частку права на земельну частку (пай). 
Оскільки позивачка теж є спадкоємцем майна після смерті батька, тому звернулася до суду із цим позовом та просить внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, так як добровільної домовленості сторони між собою не досягли.
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 жовтня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Витребувано у приватного нотаріуса Шевченко С. О. копію спадкової справи (а.с.36).
Приватний нотаріус Жмеринського районного нотаріального округу Шевченко С. О. 26 жовтня 2021 року надіслала до суду копію спадкової справи та заяву у якій вказує про недоцільність залучення її до участі в справі, в якості відповідача (а.с.38-54).
Ухвалою місцевого суду від 01 листопада 2021 року підготовче судове засідання відкладено на 22 грудня 2021 року (а.с.61).
Відповідно до ухвали суду першої інстанції від 22 грудня 2021 року справу в частині позову до приватного нотаріуса Шевченко С. О. закрито, витребувано з архіву Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу № 130/1163/20, підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду на 14 лютого 2022 року (а.с.70).
Представник позивача ОСОБА_4 26 травня 2022 року подав заяву про зміну предмета позову (а.с.93-98).
26 травня 2022 року вирішено повернутися до розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним - у підготовчому провадженні. Представником позивача оголошено заяву про зміну предмету позову з «визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним» на «внесення змін до свідоцтва про право на спадщину». Підготовче засідання відкладено з метою надання відповідачу можливості подати відзив (а.с.99-102).
Підготовче провадження закрите ухвалою місцевого суду від 04 серпня 2022 року, а справа призначена до судового розгляду (а.с.113).
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 лютого 2023 року позов задоволено.
Внесено зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане 24 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Шевченко С. О. у спадковій справі № 31/2017, зареєстроване в реєстрі за № 1226, зазначивши, що спадкоємцями вказаного у свідоцтві майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є його діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках по 1/2 кожен.
Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю позовних вимог, оскільки обставини наведені позивачкою у позові, підтверджені належними та допустимими доказами, їх взаємний зв`язок підтверджує наявність порушених прав позивачки, які підлягають захисту у судовому порядку.
Не погодившись з рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 лютого 2023 року, відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гуменюк Н. В., подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального права, судом неправильно встановлені обставини, як наслідок суд дійшов до неправильного висновку. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що з урахуванням висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.05.2019 у справі № 640/7778/18, є підстави для закриття провадження у цій справі, оскільки суд першої інстанції проігнорував ті обставини, що рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.08.2021 у справі № 130/1163/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, яким в позові було відмовлено, та оскаржуване рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 лютого 2023 року у справі 130/2666/21 за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, є тотожними.
Також звертає увагу, що судом першої інстанції не взято до уваги позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2023 у справі № 214/1699/21, згідно з якою позивачка не надала, а суд першої інстанції не встановив обставин, які б виникли в період з дня ухвалення першого рішення від 12.08.2021, та саме ці обставини вимагали б внесення змін до свідоцтва про право на спадщину.
На думку скаржника, представником позивачки не було наведено вагомих обставин, наявність яких було б підставою до повернення до підготовчого засідання. В період з 22.12.2022 (закриття підготовчого провадження) до 26.05.2022 (повернення до підготовчого провадження) не відбулось будь-яких подій, не виявилось будь-яких інших обставин, які були б вагомими, і як стало зрозумілим, повернення до підготовчого засідання було необхідне тільки для того, щоб представник позивачки змінив назву позову та позовну вимогу.
       Ураховуючи наведене, вважає, що позивачка звернулася до суду з позовними вимогами, які вже вирішувались місцевим судом шляхом ухвалення рішення від 12.08.2021, ОСОБА_2 повторно звернулася до суду з позовом між тими сторонами, з тим же предметом, з тих же підстав.
За наслідками розгляду апеляційної скарги просить рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_2 – адвокат Смірнов С. М. вважає вимоги апеляційної скарги безпідставними, а оскаржуване рішення суду законним і обґрунтованим, відтак таким, що підлягає залишенню в силі.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Гуменюк Н. В. вимоги апеляційної скарги уточнили. Просили рішення Жмеринського міськрайонного суду від 06.02.2023 скасувати і закрити провадження у справі.
Представник позивачки ОСОБА_2 – адвокат Смірнов С. М. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним критеріям.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Кацмазів Жмеринського району Вінницької області, батько – ОСОБА_3 , мати ОСОБА_6 (а.с.13).
Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , 06 листопада 1983 року укладено шлюб, після чого ОСОБА_5 змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с.14).
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Кацмазів Жмеринського району Вінницької області у віці 57 років, про що Кацмазівською сільською радою  21 березня 1997 видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.15).
Відповідно до довідки Виконавчого комітету Кацмазівської сільської ради від 15 листопада 2019 року №782 ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 . На час відкриття спадщини проживала та була зареєстрована співмешканка ОСОБА_9 . Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла дочка померлого ОСОБА_2 шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном померлого, а саме: в червні 1997 року розпорядилась домашніми та особистими речами померлого (а.с.16, 135).
Згідно з копією державного акта на право приватної власності на землю серії І-ВН №060180, ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,3466 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства (а.с.17).
Приватний нотаріус Шевченко С. О. своєю постановою від 08 січня 2020 року відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що вчинення такої дії суперечить законові. У своїй постанові нотаріус вказала, що згідно з відомостями, що містяться в спадковій справі №31/2017, 24 жовтня 2017 року до неї звернувся ОСОБА_1 з необхідними документами та з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_3 та зазначив, що інших спадкоємців у померлого немає. На підставі поданих документів отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на цілу частку права на земельну частку (пай) (а.с.18).
До приватного нотаріуса Жмеринського районного нотаріального округу Шевченко С. О. 24 жовтня 2017 року з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в інтересах ОСОБА_1 звернулась ОСОБА_10 .. У заяві вказала, що після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай), який перебуває у колективній власності КСП «Кацмазів» с. Кацмазів Жмеринського району, яку її довіритель фактично прийняв, вступивши в володіння та управління спадковим майном. Інших спадкоємців за законом немає (а.с.19).
ОСОБА_1 24 жовтня 2017 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Кацмазів» с. Кацмазів Жмеринського району розміром 1,71 (1,54) в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН №0071015, виданого Жмеринською РДА 24 грудня 1996 року (а.с.20)
Відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 серпня 2021 року у справі № 130/1163/20 у позові  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом  недійсним та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування – відмовлено. Вказаним рішенням встановлено обставину прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_3 , що відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України не потребує додаткового доказування. Даним судовим рішенням встановлено що «Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами… Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, спадщину після смерті батька позивач прийняла, шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном померлого, а саме: в червні 1997 року розпорядилася домашніми та особистими речами померлого, що підтверджується довідкою Кацмазівської сільради від 15.11.2019 №782… Отже, на підставі наданих позивачем доказів, а саме з копії довідки виконавчого комітету Кацмазівської сільської ради Жмеринського району від 15.11.2019 року № 872 вбачається, що позивач ОСОБА_2 , як спадкоємець за законом, спадщину прийняла шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном померлого ОСОБА_3 , а саме в червні 1997 року розпорядилася домашніми речами та особистими речами померлого». Однак, «враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, якими урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що при зверненні до суду з зазначеними позовними вимогами, заявник обрав невірний спосіб захисту свого права на спадкування, а саме шляхом визнання за ним права власності в судовому порядку, оскільки зазначене підлягає нотаріальному оформленню» (а.с.21-24).
Оригінал цієї довідки був наданий представником позивача у судовому засіданні, абсолютно їй ідентичний, і приєднаний до справи (а.с.135).
Відповідно до копії спадкової справи №31/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , 24 жовтня 2017 року ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності КСП «Кацмазів» с. Кацмазів Жмеринського району, про що приватним нотаріусом 24 жовтня 2017 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом  спадкоємцеві майна ОСОБА_3 його сину ОСОБА_1 – відповідачу по справі (а.с.38-53).
Місцевий суд, задовольняючи позовні вимоги, рішення мотивував тим, що в  даному  випадку позивачем обрано правильний спосіб захисту своїх прав щодо внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, так як  вона не позбавлена  права на  спадкування за законом першої черги і має право на 1/2 частину спадкового майна, а тому наявні підстави для захисту її прав.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно зі статтею 1261 ЦК України  у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі є спадкоємцями за законом після смерті батька ОСОБА_3 . 
Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (стаття 1278 ЦК України).
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1280 ЦК України встановлено, що якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.
Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину.
Відомості про видачу свідоцтва про право на спадщину вносяться нотаріусом до Спадкового реєстру (підпункт 2.2.3 пункту 2.2 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2011 року № 1810/5).
Порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину передбачено статтею 1300 ЦК України, де зазначено що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.
Отже, застосування цього правила є можливим у випадку, коли після видачі свідоцтва про право на спадщину з`являться інші спадкоємці.
У разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним.
У такому випадку нотаріус повинен вилучити у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові, з актуальною інформацією.
За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що передбачений статтею 1300 ЦК України порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців.
При цьому місцевим судом взято до уваги правову позицію Верховного Суду, який в постанові від 13 листопада 2019 року (справа № 758/5329/15) зазначив, що передбачений статтею 1300 ЦК порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Позивач під час розгляду справи, в якій предметом спору є внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, повинна довести перед судом дві обставини: факт прийняття спадщини та факт відсутності згоди спадкоємців на внесення змін до вже виданого свідоцтва.
Обидва факти знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме: факт, що спадщину після смерті батька – ОСОБА_3 , який постійно проживав та був зареєстрований в с. Кацмазів Жмеринського району, у відповідності до вимог ст. 549 ЦК України УРСР 1963 року, прийняла також ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Кацмазівської сільської ради Жмеринського району від 15.11.2019 №782, встановлено рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 серпня 2021 року у справі № 130/1163/20; факт відсутності домовленості між спадкоємцями підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.01.2020 за № 5/02-31, а також позицією відповідача про відсутність бажання надати добровільну згоду на внесення змін до свідоцтва про право на спадщину.
При цьому суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги заперечення відповідача щодо позову з підстав вирішення судом раніше позову ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, в задоволенні якого судом було відмовлено, оскільки, як встановлено при дослідженні рішення суду 12 серпня 2021 року, позивачкою тоді був обраний неправильний спосіб захисту.
Відмова в позові з підстав обрання позивачкою неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє її права повторного звернення до суду з приводу існуючого спору між тими самими сторонами (Постанова ВП ВС від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, Постанова КЦС ВС від 19 серпня 2020 року у справі № 151/116/17).
Отже суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 24 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Шевченко С. О., зареєстроване в реєстрі за № 1226, порушує права ОСОБА_2 , як спадкоємця першої черги за законом, оскільки вона теж прийняла спадщину після смерті батька, що встановлено рішенням суду. що набуло законної сили, а ОСОБА_1 добровільної згоди на внесення до нього змін не надає, тому до вказаного свідоцтва мають бути внесені зміни в судовому порядку.
Колегія суддів звертає увагу, що справа № 130/1163/20 та справа № 130/2666/21 не є тотожними, у розумінні наведених скаржником висновків Верховного Суду у справі № 640/778/18 у постанові від 22.05.2019, оскільки ОСОБА_2 мала право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав.
Не заслуговують на увагу також твердження апеляційної скарги щодо допущених місцевим судом порушень процесуального законодавства при постановленні ухвали від 26.05.2022 про повернення до підготовчого провадження.
Так, представник позивача ОСОБА_4 26.05.2022 подав заяву про зміну предмета позову.
26.05.2022 місцевим судом вирішено повернутися до розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним - у підготовчому провадженні. Представником позивача оголошено заяву про зміну предмету позову з «визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним» на «внесення змін до свідоцтва про право на спадщину». Підготовче засідання відкладено з метою надання відповідачу можливості подати відзив.
Приписами ЦПК України не передбачено право подавати до суду заяви та процесуальні документи після завершення підготовчого провадження, але вказані приписи і не містять такої заборони.
Як встановлено з матеріалів справи, повернення до підготовчого засідання зумовлене необхідністю встановити фактичні обставини справи, що мають значення для її вирішення та підтвердження належними доказами, з метою справедливого та неупередженого вирішення справи.
Крім того, відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, суд першої інстанції ухвалою від 26.05.2022 обґрунтовано задовольнив клопотання представника позивача про повернення до підготовчого провадження.
Підготовче провадження у даній справі закрито ухвалою суду від 04.08.2022. Отже, порушень вимог статті 49 ЦПК України не допущено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Доводи апеляційної скарги про порушення місцевим судом норм процесуального права та неправильне встановлення обставин справи є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гуменюк Наталія Володимирівна, залишити без задоволення.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 06 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст постанови складено 27 квітня 2023 року.

Головуючий                                                                  Ю. Б. Войтко

Судді:                                                           І. В. Міхасішин

                                                         В. В. Сопрун