ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/25684/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 травня 2023 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                   судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                 суддів:                        Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирської митниці на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської митниці Держмитслужби, в якому просив скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UА100530/2020/300039/1 від 29.09.2020 та картку відмови в прийнятті митної декларації № UА100530/2020/00655 від 29.09.2020. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2022 року позов задоволено. 
В апеляційній скарзі Житомирська митниця, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.     
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги на більш тривалий, розумний термін, у відповідності до положень статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч.1  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Станом на 09 травня 2023 року позивачем не надано до суду письмового відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу.   
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано до відділу митного оформлення № 1 митного поста "Житомир" Київської митниці Держмитслужби митну декларацію №/2020/047663 від 29.09.2020 щодо митного оформлення товару стрейч плівка з полімерів етилену технічна для пакування палет, на загальну суму 21 147,37 євро.
До митної декларації надані наступні документи: пакувальний лист № б/н від 25.09.2020; рахунок-фактура (інвойс) № FVEXP/0165/20 від 25.09.2020; автотранспортна накладна № б/н від 25.09.2020; сертифікат з перевезення (проходження) товару EUR.1 PL/MF/AР0036640 від 25.09.2020; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги TR2000228 від 25.09.2020; додаткова угода № 1 від 26.08.2016; додаткова угода № 2 від 09.02.2018; додаткова угода № 3 від 27.12.2018; додаткова угода № 4 від 31.07.2019; додаткова угода № 6 від 03.01.2020; контракт № 20012016 від 20.01.2016; договір (контракт) про перевезення № 177 від 22.09.2020; інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів № 6016372; прайс лист від 01.09.2020; копія митної декларації країни відправлення № 20PL445010E1440487 від 25.09.2020.        
За результатами розгляду поданих декларантом документів митним органом винесене рішення про коригування митної вартості товарів від 29.09.2020 № UA100530/2020/300039/1, яким скориговано митну вартість товару стрейч плівка з полімерів етилену технічна для пакування палет на рівні 1,05 EUR/кг.
У графі 33 рішення № від 29.09.2020 № UA100530/2020/300039/1 зазначені такі підстави для коригування митної вартості товару:
документи, подані для митного оформлення, містять розбіжності всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, а також відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а саме: платіжне доручення від 25.09.2020 не містить посилання на рахунок, за який здійснюється оплата. Відсутність таких відомостей викликає у митного органу обґрунтовані сумніви щодо дійсності факту оплати саме за оцінений товар;
рахунок на оплату транспортних витрат № TR2000228 від 25.09.2020 не містить інформацію про товар, що транспортувався, реквізити автотранспортних накладних. Відсутність таких відомостей може свідчити про те, що даний документ не стосується оцінюваного товару. Таким чином відомості про витрати на транспортування оцінюваного транспортного засобу не базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, що позбавляє митний орган перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, що відповідно до ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України є складовою митної вартості;
в додатково наданій калькуляції від відправника товару від 01.09.2020 та відсутній весь асортимент продукції, який наданий до митного оформлення;
інформація щодо біржових цін, надана декларантом, містить відомості щодо різних видів LLDPE, а в калькуляції не визначено конкретних видів сировини LLDPE. Тому інформація щодо біржових цін не може бути використана для визначення митної вартості.
Відповідачем також сформована Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100530/2020/00655 від 29.09.2020, відповідно до якої повідомлено про відмову у митному оформленні товарів з таких причин: митна декларація не може бути оформлена, оскільки декларантом заявлена митна вартість товару № 1 не підтверджена документально, на письмову вимогу митного органу не надано додаткових документів, які підтверджують заявлену митну вартість, чим порушено вимоги ст. 52, 53 Митного кодексу України; у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів № UA100530/2020/300039/1 від 29.09.2020, дані графи 45 і 47 митної декларації не можуть бути використані для здійснення митного оформлення товару, а крім того, це може призвести до несплати встановлених законодавством митних платежів в повному обсязі, чим порушено вимоги ст.  266,  289,  293 МКУ і ст. 57 Податкового кодексу України.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до  ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.
За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу.
Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до п. 2 ч. 2  ст. 52 Митного кодексу України  декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України    у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій    статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами ч. ч. 3, 4  ст. 53 Митного кодексу України  у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) інші документи.
Відповідно до ч. ч. 5, 6  ст. 53 Митного кодексу України  забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Відтак,  стаття 53 Митного кодексу України містить опис двох підстав, за яких митний орган може зобов`язати декларанта надати додаткові документи: 1) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
У першому випадку (ч. 3.  ст. 53 Митного кодексу України) вимагається надання документів згідно переліку: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
За приписами ч. ч. 1, 2  ст. 54 Митного кодексу України  контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій  статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень    статті 55 цього Кодексу  (ч. 3  ст. 54 Митного кодексу України).
Відповідно до ч. 5  ст. 54 Митного кодексу України  митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій  статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч. 7 ст. 54 Митного кодексу України).
Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою визначається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митний орган зобов`язаний доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені  статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для коригування митної вартості митним органом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Таким чином, право митного органу на витребування у декларанта додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України  визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього    Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Відповідно до ч. 8  ст. 57 Митного кодексу України    у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених    статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Митного кодексу України  метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Відповідно до ч. ч. 2, 3  ст. 58 Митного кодексу України  метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої  статті 57 цього Кодексу.
За приписами ч. ч. 1, 2  ст. 55 Митного кодексу України  рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою  статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою    статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до    розділу X цього Кодексу    в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до    глави 4 цього Кодексу    або до суду.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до листів надісланих Компанією "Gruplast Gruba" від 11.07.2014 ФОП ОСОБА_1 є офіційним дилером та безпосереднім імпортером продукції повного товариства " Gruplast Gruba " Spolka Jawna на український ринок.
Між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та "Gruplast Gruba" Spolka Jawna (постачальник) укладений контракт № 20012016 від 20.01.2016.
Відповідно до п. 1.1 контракту № 20012016 від 20.01.2016 предметом контракту є поставка стрейч плівки ПЕ, поліетиленових пакетів та інших поліетиленових виробів.
На виконання умов контракту № 20012016 від 20.01.2016 між сторонами правочину оформлена специфікація № 139/1 від 25.09.2020, відповідно до якої поставці підлягав товар: 1) стрейч плівка поліетиленова технічна за ціною 0,90 євро за кілограм, всього 3 594 кг на загальну суму 3    234,60 євро; 2) стрейч плівка поліетиленова технічна за ціною 0,90 євро за кілограм, всього 9 567 кг на загальну суму 8    610,30 євро; 3) стрейч плівка поліетиленова технічна за ціною 0,90 євро за кілограм, всього 9 559 кг на загальну суму 8    603,10 євро; 4) стрейч плівка поліетиленова технічна за ціною 0,97 євро за кілограм, всього 721 кг на загальну суму 699,37 євро.
Загальна сума поставки товару за специфікацією складає 21 147,37 євро.
Зазначена вартість партії товару у сумі 21 147,37 євро також підтверджується фактурою FVEXP/0165/20 від 25.09.2020.
Як вбачається із банківської виписки від 25.09.2020 ФОП ОСОБА_1 перераховано на користь "Gruplast Gruba" Spolka Jawna передплату за контрактом № 20012016 від 20.10.2016 у розмірі 21  147,37 євро.
Відповідно до п. 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затверджене постановою Правління Національного банку України № 216 від 28.08.2008, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2008 за № 910/15601, відповідно до якого платник заповнює реквізит "Призначення платежу" в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару в іноземній валюті або банківських металів.
Отже, чинним законодавством України не встановлено обов`язку здійснювати посилання на інвойс чи проформу в банківському платіжному документі.
При цьому, у зазначеній виписці у рядку "70" як призначення платежу вказано реквізити контракту № 20012016 від 20.01.2016.
Сама по собі відсутність у банківських документах посилання на інвойс чи проформу, за умови наявності вказівки на контракт не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару, а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару, і були подані ним для митного контролю, дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром.
Крім того, митний орган, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. В свою чергу, умови чи терміни оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим, відомості про умови чи терміни оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Відповідно до п. 5 ч. 10  ст. 58 Митного кодексу України  при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
З метою перевезення вантажу, зокрема, і товару за специфікацією № 139/1 від 25.09.2020, між ФОП ОСОБА_1 (замовник) та "Forklift Group" Sp.z.o.o (виконавець) укладено контракт № 08062017 від 08.06.2017.
Відповідно до п. 1.1 контракту № 08062017 від 08.06.2017 предметом цього контракту є взаємовідносини сторін, що виникають при транспортно-експедиторському обслуговуванні вантажів, що надаються замовником виконавцю для транспортування автомобільним транспортом.
Відповідно до договору-заявки № 177 від 22.09.2020 до договору на перевезення № 08062017 від 08.06.2017 замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання доставити вантаж до 24 тонн за контрактом № 20012016 від 20.01.2016.
Як вбачається з фактури TR2000228 від 25.09.2020 ставка за транспортне експедирування товару ФОП ОСОБА_1 складає: 1) Колбель (Польща) - Рава Руська (Україна) 550 євро; 2) Рава Руська (Україна) - Житомир (Україна) - 250 євро.
При поданні до митного органу митної декларації № UA100530/2020/047663 від 25.09.2020, декларантом заявлено митну вартість товарів згідно ціни поставки по специфікації № 139/1 від 25.09.2020 і обраний метод її визначення основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) (п.1 ч. 1  ст. 57 Митного кодексу України).
Так, ціна товару за специфікацією № 139/1 від 25.09.2020 склала 21  147,37 євро, а вартість послуг транспортного перевезення з Колбель до Рава Руська - 550 євро. Враховуючи курс євро до гривні 33,0376, то митна вартість товару склала (21 147,37 + 550,00) Х 33,0376 = 716 829,03 грн., що вірно обрахована позивачем.
Щодо тверджень відповідача з приводу наявності у митного органу сумнівів у заявленій митній вартості товару, оскільки документи, подані для митного оформлення, містять розбіжності всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, а також відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а саме: рахунок на оплату транспортних витрат № TR2000228 від 25.09.2020 не містить інформацію про товар, що транспортувався, реквізити автотранспортних накладних; відсутність таких відомостей може свідчити про те, що даний документ не стосується оцінюваного товару, колегія суддів зазначає наступне.
У фактурі № TR2000228 від 25.09.2020 здійснено посилання на договір-заявку № 177 від 22.09.2020, в якій безпосередньо вказано, що перевозиться вантаж, а саме пакувальні матеріали на піддонах до 24 тонн, за контрактом № 20012016 від 20.01.2016; маршрут слідування вантажу: Польща - м. Житомир (Україна). При цьому, вага товару за специфікацією № 139/1 від 25.09.2020 складає 23,441 тонни.
На підтвердження міжнародного перевезення позивачем надано відповідачу міжнародну транспортну накладну, з якої вбачається, що предметом перевезення був товар згідно фактури FVEXP/0165/20 від 25.09.2020, тобто товар по специфікації № 139/1 від 25.09.2020, митна вартість якого скоригована у спірному випадку.
Крім того, визначення ціни товару між постачальником та покупцем згідно з контрактом № 20012016 від 20.01.2016 є виключно питанням господарських відносин учасників правочину. Постачальник вільний в ціноутворенні, а покупець має право придбати товар за встановленими цінами або навпаки відмовитися від придбання.
До того ж, як видно з матеріалів справи, постачальник формує ціни на товар на підставі котировок у відповідності до інформації, яка формується ICIS Indepent Commodity Intelligence Services. Так, у редакції котировок від 25.09.2020 зазначено ціну на поліетилен С4 Європа у розмірі 0,89 - 0,95 євро/кг, у той час як постачальником поліетиленової продукції визначено вищу ціну для позивача, а саме 0,90 - 0,97 євро/кг.
Також суд акцентує увагу і на тому, що митна вартість визначена за ціною договору за МД № UA101070/2019/072275 від 07.12.2019 та №/2019/072732 від 09.12.2019 стрейч плівка з полімерів етилену технічна для пакування палет складає 1,05 євро/кг, не свідчить та не може свідчити про факт навмисного заниження вартості товару.
Крім того, визначення ціни на кожну окрему партію товару визначається сторонами контракту на власний розсуд, зважаючи на обсяги постачання, котирування цін на сировину, технічних характеристик товару тощо.
Як стверджує відповідач, при проведенні контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення встановлено, що митна вартість імпортованого товару не може бути визначеною за ціною договору, оскільки декларантом не надано витребуваних митним органом додаткових документів та митниця володіє інформацією про вартість товару на рівні 1,05 євро/кг.
Проте, на думку колегії суддів, при зверненні до митного органу щодо оформлення партії товару декларантом були надані усі належні документи, які підтверджують числові значення вартості товару. Натомість, відповідачем жодним чином не обґрунтовано наявність сумнівів щодо повноти і достовірності заявлених числових показників митної вартості.
Таким чином, митним органом не наведено обґрунтованих причин для зобов`язання декларанта подати додаткові документи, адже наданих декларантом документів було достатньо для визначення митної вартості за основним методом.
Посилання відповідача на те, що декларантом не надано документів, які підтверджують усі складові митної вартості товарів, сприймаються судом критично, так як позивачем надано достатній обсяг документів, з яких можливо встановити ціну товару та сформувати митну вартість основним методом відповідно до  ст. 57 Митного кодексу України.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач надав усі необхідні документи, передбачені  Митним кодексом України, для визначення митної вартості товару за ціною договору, а митниця не довела, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA100530/2020/300039/1 від 29.09.2020 та картка відмови в прийняті митної декларації № UA100530/2020/00655 від 29.09.2020 не відповідають критеріям встановленим в ч. 2    ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства  та порушують майнові права та законні інтереси позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції. 
Положеннями  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                     
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської митниці залишити без задоволення.           
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2022 року залишити без змін.           
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

              Суддя-доповідач                                                                                 Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Глущенко Я.Б.

 Суддя                                                                                                     Черпіцька Л.Т.