ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 602/119/18	Головуючий у 1-й інстанції Радосюк А.В. 	
Провадження № 22-ц/817/358/23 	Доповідач - Шевчук Г.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Шевчук Г.М. 
суддів -  Парандюк Т. С., Храпак Н. М., 
секретаря судового засідання — Стецюк М.А.,
за участі:
представника позивача — адвоката Данилевич А.Б.,
представника відповідача —адвоката Покотила Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №602/119/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 08 лютого 2023 року по справі №602/119/18 за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 20 вересня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИв:
Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 20 вересня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Заява обґрунтована тим, що згідно рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 20 вересня 2019 року у справі № 602/119/18 позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 в користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» 50449 доларів США 62 центи заборгованості по основному боргу по кредитному договору № 446 від 20 липня 2007 року та 18631 грн. 04 коп. сплаченого судового збору.
Вважає, що вказане судове рішення підлягає перегляду у зв`язку із нововиявленими обставинами, передбаченими п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України, оскільки судом у вказаному рішенні було встановлено, що між тими ж сторонами Лановецьким районним судом вже вирішувався спір про стягнення заборгованості за кредитним договором № 446 від 20.07.2008 року. Зокрема, рішенням Лановецького районного суду від 13 липня 2010 року у справі №2- 154/10 з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» було стягнуто заборгованість за кредитним договором №446 від 20.07.2008 року в загальній сумі 657 996,96 грн., шляхом звернення стягнення на іпотечне майно ОСОБА_2 згідно договору іпотеки №1739 від 20.07.2007 року. Ухвалами Лановецького районного суду від 07 жовтня 2010 року, 05 вересня 2013 року та 25 березня 2016 року виконання рішення Лановецького районного суду від 13 липня 2010 року у справі №2-154/10 було розстрочено. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з того, що звернення стягнення на предмет іпотеки не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок стягнення заборгованості за основним зобов`язанням. При цьому, задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, суд виходив виключно із розрахунку, наданого позивачем. Однак звернувшись до органу ДВС, який здійснює примусове виконання рішення Лановецького районного суду від 13 липня 2010 року у справі №2-154/10, яке ОСОБА_1 виконується в розстрочку, відповідачем було з`ясовано, що станом на 20 вересня 2019 року залишок боргу з примусового виконання виконавчого листа №2-154/2010, виданого 06.08.2010 року Лановецьким районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 83 257,03 дол. США, що становить 657 996,96 грн. та судові витрати по справі: 1 700,00 грн. державного мита та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, становить 169 014,03 грн. Виходячи із курсу національної валюти відносно долара США станом на 20 вересня 2019 року (24,617559 грн. за 1 дол. США), заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Державний ощадний банк України» по кредитному договору №446 від 20 липня 2007 року не могла бути більшою, ніж 6 865,59 дол. США (169 014,03 грн. /24,617559 грн.). За вказаних обставин ОСОБА_1 вважає, що рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 20 вересня 2019 року у справі №602/119/19 в частині стягнення заборгованості по основному боргу по кредитному договору № 446 від 20 липня 2007 року необхідно змінити, зменшивши суму стягнення до 6865,59 доларів США.

Ухвалою Лановецького районного суду Тернопільської області від 08 лютого 2023 року в задоволенні заяви про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами — відмовлено. Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 20 вересня 2019 року у справі 602/119/18 за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – залишено в силі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржувану ухвалу суду незаконною та необгрунтованою, просить її скасувати та прийняти постанову, якою рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 20 вересня 2019 року у даній справі в частині стягнення заборгованості по основному боргу за кредитним договором №446 від 20 липня 2007 року змінити, зменшивши суму стягнення до 6 865, 50 доларів США.

Зокрема зазначає, що згідно з листом Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 06.02.2020 року №6207/13-31 залишок боргу з примусового виконання виконавчого листа №2-154/2010 про примусове виконання рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 13 липня 2010 року становить 169 014,03 грн., що станом на 20 вересня 2019 року згідно з курсом НБУ становить 6 865, 50 дол. США.
Вказує, що у своїй заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, його аргументи зводились до того, що при вирішенні заяви та надання оцінки доказу -листу Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 06.02.2020 року №6207/13-31, яким і обгрунтовувалась наявність нововиявлених обставин, слід врахувати висновки, викладені Верховним Судом у його постановах від 09 лютого та 21 грудня 2022 року у справі №602/1082/19, обставини у якій є ідентичними до обставин даної справи.
Тобто, як зазначає скаржник, підставою для звернення в суд з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами слугував саме вказаний вище лист ДВС, а не зазначені постанови Верховного Суду, оскільки їх він просив лише врахувати при розгляді його заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ “Ощадбанк” - адвокат Данилевич А.Б. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 08 лютого 2023 року просить залишити без змін, оскільки вважає її законною та обгрунтованою.
Зокрема зазначає, що стороні відповідача, як на день ухвалення рішення суду, так і протягом розгляду справи було відомо усі істотні обставини справи, в тому числі й щодо факту порядку погашення останнім заборгованості згідно рішення суду №2-154/2010, а заходи щодо отримання будь-яких інших доказів, окрім поданих сторонами справи відповідачем та/чи його представником не вживались.
Вказує, що із поданого заявником листа Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 06.02.2020 року №6207/13-31 вбачається, що представник ОСОБА_1 - адвокат Покотило Ю.В. звернувся у відділ ДВС із заявою 30.10.2020, після ухвалення судового рішення.
Також вважає, що подані до заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами докази не можуть братись судом до уваги, як неналежні, недопустимі та недостовірні. На думку представника АТ “Ощадбанку” Гончарук С.М. намагається довести, що рішення Лановецького районного суду від 13.07.2010 у справі №2-154/10 виконується боржником та відділом ДВС у гривнях, що не є предметом доказування у даній справі. Зазначає, що відділом ДВС виконавче провадження, з урахуванням додаткового рішення від 25.01.2018, виконується у тій валюті, у якій виникло зобов`язання між сторонами та ухвалено рішення, а саме - у доларах США, що підтверджується постановою від 03.10.2019.

В судовому засіданні представник позивача — адвокат Данилевич А.Б. просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.
Представник відповідача — адвокат Покотило Ю.В. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 08 лютого 2023 року залишити без змін, оскільки вважає її законною та обгрунтованою.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось в суд із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», яке після проведених змін до Статуту банку, затверджених постановою КМУ від 06 квітня 2011 року №502 перейменоване на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 446 від 20.07.2007 року, згідно якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 69000,00 доларів США зі сплатою 13,5% річних, а позичальник зобов`язався повернути кредит до 19.07.2012. У зв`язку із невиконанням позичальником своїх зобов`язань, Банк звернувся із позовною заявою до Лановецького районного суду Тернопільської області про дострокове стягнення боргу (80811,30 доларів США), шляхом звернення на предмет іпотеки. 13 липня 2010 року Лановецьким районним судом Тернопільської області винесено рішення у справі №2-154/2010, яким задоволено позов Банку та достроково стягнуто з ОСОБА_1 в користь Банку 657996,96 грн., шляхом звернення на іпотечне майно ОСОБА_2 згідно договору іпотеки № 1739 від 20.07.2007 року. Відповідач неодноразово звертався до Лановецького районного суду із заявами про розстрочку виконання рішення і ухвалами суду було встановлено графік погашення платежів, який відповідачем було порушено. У зв`язку з невиконанням позичальником рішення суду від 13.07.2010 Банк звернувся з заявою про примусове виконання рішення суду до ДВС Лановецького районного управління юстиції, яким 22.07.2013 відкрито виконавче провадження за №39001357. Повторно виконавчий документ пред`явлено до виконання 06.09.2016 до Збаразького міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. 13.09.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52203560. Станом на 12.01.2018 згідно розрахунку простроченої заборгованості за основним боргом згідно Кредитного договору № 446 від 20.07.2007 заборгованість по тілу кредиту становить 57234,87 дол.США; сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу та нарахованих відсотків за період з 09.01.2015 по 10.01.2018 складає 661255,16грн; заборгованість за процентами відсутня. Остання оплата позичальника здійснена 25.01.2018 року в сумі 250,00 дол. США. Тому позивач просить суд стягнути в його користь з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати понесені ним. 
Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 20 вересня 2019 року позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» 50449 (п`ятдесят тисяч чотириста сорок дев`ять) доларів США 62 центи заборгованості по основному боргу по кредитному договору №446 від 20 липня 2007 року та 18631 гривню 04 копійки сплаченого судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вказане рішення суду набрало законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалось.
Згідно інформації Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) № 6207/13-31 від 06.02.2020 року, залишок боргу по ВП 52203560 з примусового виконання в/листа № 2-154/2010 виданого 06.08 2010 року Лановецьким районним судом про : стягнути з ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" 83257,03 доларів США, що станом на 13 липня 2010 року, згідно курсу Національного банку еквівалентно 657996 грн. 96 коп. ( у тому числі 69000 доларів США - заборгованість по кредиту, заборгованість по прострочених відсотках 13280,87 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату відсотків 976,16 доларів США), шляхом звернення стягнення на належне па праві власності ОСОБА_2 , та передане ним, згідно нотаріально посвідченого 20.07.2007 року та зареєстрованого за № 1739 іпотечного договору, нерухоме майно: - нежиле приміщення (приміщення складу з підвальним приміщенням), що знаходиться в АДРЕСА_1 , (розташоване на земельній ділянці для роздрібної торгівлі та комерційних послуг розміром 0,06602 га) загальною площею 393,80 кв.м; - земельну ділянку для роздрібної торгівлі та комерційних послуг розміром 0.06602 га, кадастровий номер земельної ділянки 6123810100020040153, розташована на території Лановецької міської ради в АДРЕСА_1 ; - трьохкімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2 ,загальною площею 69,40 кв.м, житлова площа - 46 кв.м. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Ланівецьке відділення №6387 ВАТ "Ощадбанк" сплачений судовий збір в розмірі 1700 гривень та витрати за інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 гривень» становить 169014,03 грн.(а.с.11). 

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Частиною 4 вказаної норми закону визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом 28 серпня 2019 року при розгляді справи №419/3259/12 нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
При цьому неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. 
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених ст. 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Вирішуючи питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд має виходити з визначених ч. 2 ст. 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним. Такими підставами, зокрема, є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України).
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених цим пунктом, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Вказана позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18 (провадження № 61-14879св19).

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається заявник не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини 2 статті 423 ЦПК України. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду.
Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги зазначені ним нововиявлені обставини, що привело до неправильного вирішення заяви, колегія суддів не приймає до уваги як необгрунтовані.
Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 20 вересня 2019 року, а також матеріалів справи, підставою для звернення до суду з вказаною заявою слугував лист Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 06.02.2020 року №6207/13-31, згідно з якого залишок боргу з примусового виконання виконавчого листа №2-154/2010 про примусове виконання рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 13 липня 2010 року становить 169 014,03 грн., що станом на 20 вересня 2019 року згідно з курсом НБУ становить 6 865, 50 дол. США. Дану довідку яка отримана ним після рішення суду заявник вважав нововиявленою обставиною та просив змінити рішення суду та зменшити суму кредитного боргу, встановленого рішенням суду, до зазначеної у ній розміру. 
Однак, згідно з наявною в матеріалах справи копією постанови начальника Збаразького міжрайонного відділу ДВС від 02.03.2022 про результати перевірки виконавчого провадження №17/1 дії державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Волянюк Т.І. щодо надання інформації представнику боржника 06.02.2020 визнано такими, що вчинені із недотриманням норм ЗУ “Про виконавче провадження”. Зокрема у ній зазначено, що державним виконавцем Волянюк Т.І. направлено запитувану інформацію, в якій зазначено розмір заборгованості 169 014,03 грн., в той час як згідно з додатковим рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області №2-154/10 від 25.01.2018 сума заборгованості вираховується в доларах США.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пунктах 4-6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами" від 30.03.2012 N 4, судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Отже, підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи.
Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 2а-23903/09/1270, від 03 квітня 2018 року у справі № 477/1012/14-а, від 6 березня 2018 року у справі № 484/2634/14-а, від 14 травня 2019 року у справі № 826/14797/15.
Колегія суддів також враховує, що необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 552/137/15-ц.
Враховуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обставини, на які посилається заявник не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини 2 статті 423 ЦПК України.         
Доводи апеляційної скарги, що при вирішенні його заяви та надання оцінки доказу листа Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 06.02.2020 року №6207/13-31 слід врахувати висновки викладені Верховним Судом у постановах від 09 лютого та 21 грудня 2022 року у справі №602/1082/19, оскільки обставини є ідентичними до обставин даної справи колегія суддів не приймає до уваги як необгрунтовані, оскільки зазначені висновки зроблені Верховним Судом в іншій справі та не можуть братись до уваги у справі про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. 
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для перегляду рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими обставинами у розумінні вимог ст. 423 ЦПК України та не є підставою для перегляду судового рішення.
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). 
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року). 
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів дійшла переконання, що ухвала постановлена судом з дотриманням вимог процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення не встановлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Лановецького районного суду Тернопільської області від 08 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2023 року.

Головуючий 
Судді