Постанова
Іменем України 
22 червня 2023 року
м. Київ
справа № 758/5515/22
провадження № 51-730 км 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:  
 
головуючого                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                          ОСОБА_5 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року у кримінальному провадженні № 12022105120000245 за обвинуваченням
 
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК України, не має судимості,
 
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Подільського районного суду м. Києва від 15 липня 2022 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року вирок районного суду в частині призначеного покарання змінено. Пом`якшено ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
В решті вирок залишено без зміни.
 
За вироком суду встановлено, що ОСОБА_6 28 червня 2022 року, приблизно о 13:15 год., на зупинці громадського транспорту неподалік станції метро «Дружби Народів» у м. Києві побачив та підібрав 1 таблетку білого кольору, яка містить наркотичний засіб - метадон (фенадон), яку таким чином умисно, незаконно придбав та зберігав для особистого вживання без мети збуту. Того ж дня ОСОБА_6 був зупинений працівниками поліції, яким самостійно видав вказаний наркотичний засіб, обіг якого обмежено, маса метадону складає 0,022 г.
 
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що призначене апеляційним судом покарання є надто м`яким, суд не враховував обставини скоєного та дані про особу винного, усупереч ч. 3 ст. 419 КПК України не зазначив, які саме вимоги закону порушив суд першої інстанції. Також зазначає, що суд першої інстанції при винесенні ухвали про виправлення описки змінив об`єктивну сторону кримінального правопорушення, а про розгляд питання про виправлення описки учасники судового процесу не були повідомлені належним чином, чим порушено ч. 2 ст. 379 КПК України, на що не звернув уваги апеляційний суд. Крім того, прокурор стверджує, що ухвала про виправлення описки, яка датована 15 липня 2022 року, складена лише після надходження апеляційної скарги прокурора.
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
На касаційну скаргу надійшли заперечення від захисника ОСОБА_7 , який просив залишити судове рішення без зміни.
 
Прокурор у суді касаційної інстанції підтримала скаргу частково, не погодилася із доводами про недотримання вимог закону під час винесення рішення про виправлення описки. Підтримала скаргу з мотивів м`якості призначеного винному покарання та просила задовольнити її у цій частині.
 
Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
 
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
 
Згідно зі ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.  
 
Доводи касаційної скарги прокурора зводяться до твердження про м`якість призначеного засудженому апеляційним судом покарання.   
 
Мотиви суду
 
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. 
 
Виправлення, як мета покарання, це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.
 
Згідно зі статтею 65 ККУкраїни суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. 
 
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. 
 
Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.  
 
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
 
Повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
 
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. 
 
Наведених вимог закону апеляційним судом було дотримано.
 
Так, при зміні вироку районного суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та призначенні йому покарання у виді штрафу, апеляційний суд узяв до уваги, що винний раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, вчинив кримінальний проступок, вину визнав, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, неодружений, на утриманні нікого не має. Обставиною, що пом`якшує покарання, є щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено. Також апеляційний суд взяв до уваги конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, незначний розмір наркотичного засобу - одна таблетка.
 
Апеляційний суд не погодився із твердженням суду першої інстанції про відсутність у засудженого коштів чи заробітку, які надавали б йому можливість сплатити штраф у разі призначення судом такого покарання. В судовому засіданні сторона захисту на підтвердження того, що ОСОБА_6 має кошти, надала виписки з його банківського рахунку, які підтверджували факт систематичного надходження на них грошей. Також у ході апеляційного розгляду справи було встановлено, що засуджений сплатив стягнуті з нього за вироком суду процесуальні витрати в сумі 1510,24 грн.
 
З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що призначене місцевим судом ОСОБА_6 покарання у виді арешту на строк 3 місяці не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу внаслідок суворості й призначив більш м`яке за своїм видом покарання.
 
Такі висновки апеляційного суду є слушними. Суд касаційної інстанції погоджується з ними тавважає, що саме таке покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. 
 
Крім того, до суду касаційної інстанції захисником ОСОБА_7 надано підтвердження того, що на час касаційного розгляду призначений засудженому штраф сплачено. 
 
З урахуванням цього, а також тієї обставини, що з моменту скоєння інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення минув рік, у суду відсутні будь-які відомості про вчинення винним інших кримінальних правопорушень протягом цього періоду, можна дійти висновку, що мета покарання (виправлення засудженого) досягнута. Тому твердження прокурора про м`якість призначеного покарання є безпідставними.
 
Що стосується посилання прокурора у касаційній скарзі на порушення вимог процесуального закону при винесенні судом першої інстанції ухвали про виправлення описки слід вказати наступне.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 379 КПК України ухвалу суду про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень може бути оскаржено в строки і порядку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 395 цього Кодексу. Тобто, ухвала суду першої інстанції про виправлення описки підлягає окремому апеляційному оскарженню в порядку і строки, передбачені законом. 
 
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що зазначена ухвала районного суду в апеляційному порядку оскаржена не була, отже прокурор не скористався своїм процесуальним правом. Оскільки положеннями ст. 424 КПК України передбачена можливість оскарження в касаційному порядку ухвал суду першої інстанції лише після їх перегляду в апеляційному порядку, то ухвала районного суду про виправлення описки від 15 серпня 2022 року, яка не оскаржувалася в суді апеляційної інстанції, не може бути предметом перегляду суду касаційної інстанції.
 
Наявні матеріали не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, а тому підстав для задоволення скарги немає.
 
Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити судове рішення без зміни.
 
З цих підстав суд ухвалив:
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                                   ОСОБА_8                                              ОСОБА_3