КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 752/16980/17	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1751/2023	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.	 	
 
02 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді: Семенюк Т.А.
Суддів: Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,
при секретарі - Максюк І.Г., 
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки майна в натурі та припинення спільної часткової власності,-
 
В С ТА Н О В И В :
 
У серпні 2017 року позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що 20.08.2004 року відповідно до Договору купівлі-продажу частини жилого будинку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е. в реєстрі під № 4013, та зареєстрованому в Київському міському бюро технічної інвентаризації 25.10.2004 року в реєстрі під №3361, позивач набула право власності на частину будинку по   АДРЕСА_1 . 
Даний будинок був двоквартирним з окремими входами. Зазначена 1/2 частина, що належала ОСОБА_5 відповідно до технічного паспорту від 18.06.2004 року, складалась з квартири АДРЕСА_2 , площею 57,3 кв.м. та містила наступні приміщення: 2-1 коридор, площею 5,8 кв.м., 2-2 кухня, площею 10,2 кв.м., 2-3 житлова кімната, площею 5,7 кв.м., 2-4 житлова кімната, площею 13,9 кв.м.,2-5 коридор, площею 10,2 кв.м., 2-6 котельня, площею 9,8 кв.м.,2-7 ванна, площею 5,0 кв.м.
Інша частина будинку належала   ОСОБА_6 , рахувалась як квартира АДРЕСА_3 і складалась з наступних приміщень: 1-1 коридор, площею 3,5 кв.м., 1-2 ванна, площею 3,4 кв.м.,1-3 кухня, площею 10,5 кв.м., 1-4 коридор, площею 3,9 кв.м.,1-5 кладова, площею 6,9 кв.м., 1-6 житлова кімната, площею 9,6 кв.м.,1-7 житлова кімната, площею 17,1 кв.м.
Після смерті  ОСОБА_7 , власником зазначеного будинку став   ОСОБА_8 .
Позивач посилається на те, що в 2006 році нею було проведено реконструкцію належної їй 1/2 частини жилого будинку без втручання в несучі конструкції та інженерні мережі, при цьому будівельні роботи проводились в межах площі її розташування на момент укладання договору купівлі-продажу.
Інша частина будинку також була реконструйована  ОСОБА_8 та зменшена площа приміщень на 27,9 кв.м.
Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 22.01.2010 року між сторонами був визначений порядок користування земельною ділянкою за адресою:    АДРЕСА_1 та виділено кожному із співвласників 0,0453 га, відповідно до розміру частки у спільній частковій власності.
В 2012 році  ОСОБА_8 помер та його спадкоємцями є:   ОСОБА_2 ,   ОСОБА_3 ,   ОСОБА_4  в рівних частках.
Позивач зазначає, що відповідачі чинять їй постійні перешкоди як у користуванні належною їй частиною будинку, так і земельною ділянкою, не визнаючи рішення суду щодо порядку користування.
Відповідно до технічного паспорту Київського міського бюро технічної інвентаризації станом на 2012 року, а також висновку експерта після реконструкції частина будинку, що належить позивачу, становить 251 кв.м. і виділ зазначеної частки в натурі є можливим.
Зазначила, що між сторонами, як співвласниками будинку постійно виникають конфлікти та суперечки з приводу користування приміщеннями і збереження спільного майна, відповідачі не надають добровільну згоду на введення в експлуатацію реконструйованих приміщень. 
У зв`язку з викладеним, просила припинити право спільної часткової власності на житловий будинок  АДРЕСА_1 та виділити в натурі належну їй частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що згідно технічного паспорту на житловий будинок від 07.09.2012 року, виготовленого Київським міським бюро технічної інвентаризації, складається з таких приміщень: а) цокольний (підвальний) поверх під літ.А:2-19 сходи, площею 6,0 кв.м., 2-20 підсобне приміщення, площею 10,1 кв.м.б) перший поверх в літ.А, 2-3 камінний зал, площею 26,2 кв.м.2-4 кухня, площею 13,9 кв.м. Разом частка площею 56,2 кв.м.
Також просила залишити у власності   ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,   ОСОБА_4 інші приміщення будинку, що на момент переходу права власності на частину житлового будинку станом на 25.10.2004 року складалися з наступних приміщень:1-1 коридор, площею 3,5 кв.м., 1-2 ванна, площею 3,4 кв.м.,1-3 кухня, площею 10,5 кв.м., 1-4 коридор, площею 3,9 кв.м.,1-5 кладова, площею 6,9 кв.м., 1-6 житлова кімната, площею 9,6 кв.м.,1-7 житлова кімната, площею 17,1 кв.м. Разом частка площею 54,9 кв.м.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнитипозовнівимоги повністю, вважаючи, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано фактичні обставини справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції надано неправильну оцінку висновку від 07.03.2017 року №119 ТОВ «Науково-технічний центр «Будівельна експертиза», визнавши його неналежним доказом з кваліфікацією за ст. 77 ЦПК України та невірно надано оцінку доказам в порушення норм ст. 89 ЦПК України.
Зазначила, що судом першої інстанції не враховано, що згідно вказаного висновку експерти визначають, що виділ приміщення загальною площею 56,2 кв.м, що є 1/2 часткою будинку   АДРЕСА_1 , як відокремленого житлового помешкання, яке є обмеженим огороджувальними конструкціями (зовнішніми стінами і перекриттями) простором усередині квартири АДРЕСА_2 даного будинку є можливим.
10 серпня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому відповідачі просили залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що відсутній висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, складений відповідно до Закону України «Про судову експертизу» та Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, оскільки висновок від 07.03.2017 року № 119 комісійної судової будівельно-технічної експертизи складений без наявності правовстановлюючих документів або документів про приймання в експлуатацію об`єкта нерухомості площею 56,2 кв.м, що виділяється, а також складено експертом Маліком В.П. , що не мав свідоцтва атестованого судового експерта.
Зазначили також, що частина будинку, яку позивач просить виділити в натурі, містить самовільно збудовані приміщення, які не введені в експлуатацію, і які ОСОБА_1 не набула у власність у визначений законом спосіб, а тому їх виділ в натурі неможливий. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. 
Судом встановлено, що 20.08.2004 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу частини жилого будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е. в реєстрі під № 4013, та зареєстрованому в Київському міському бюро технічної інвентаризації 25.10.2004 р. в реєстрі під №3361, відповідно до якого позивач набула право власності на частину будинку по АДРЕСА_1 . 
Зазначений будинок в цілому складався з житлового будинку під літ. А, жилою площею 46,30 кв.м., сараю під літ.Б, вбиральні під літ.Д, Е, спорудження під № 1-2.
Придбана частина будинку в технічному паспорті на житловий будинок, виготовленому КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 18.06.2004 р. значилась квартирою АДРЕСА_2 і складалась з наступних приміщень:
2-1 коридор, площею 5,8 кв.м.,
2-2 кухня, площею 10,2 кв.м.,
2-3 житлова кімната, площею 5,7 кв.м.,
2-4 житлова кімната, площею 13,9 кв.м.,
2-5 коридор, площею 10,2 кв.м.,
2-6 котельня, площею 9,8 кв.м.,
2-7 ванна, площею 5,0 кв.м., а всього площею 57,3 кв.м.
Інша частина будинку на час набуття ОСОБА_1 права власності належала    ОСОБА_6 , рахувалась як квартира АДРЕСА_3 і складалась з наступних приміщень:
1-1 коридор, площею 3,5 кв.м.,
1-2 ванна, площею 3,4 кв.м.,
1-3 кухня, площею 10,5 кв.м.,
1-4 коридор, площею 3,9 кв.м.,
1-5 кладова, площею 6,9 кв.м.,
1-6 житлова кімната, площею 9,6 кв.м.,
1-7 житлова кімната, площею 17,1 кв.м., а всього площею 54,9 кв.м.
Після смерті   ОСОБА_7 власником зазначеного будинку став     ОСОБА_8 , а після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями є:    ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,    ОСОБА_4  в рівних долях.
Судом встановлено, що в подальшому як позивач, так і відповідачі здійснювали реконструкції квартир в житловому будинку, що підтверджується матеріалами технічної інвентаризації (технічним паспортом), виготовленим КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 07.09.2012 р., відповідно до якого квартира АДРЕСА_2 складається з жилих і нежилих приміщень, загальною площею 251,1 кв.м.
Незважаючи на те, що частини житлового будинку, що належать як позивачу, так і відповідачам, є окремими ізольованими приміщеннями, з окремим входом, однак між ними виникають суперечності щодо порядку користування будинком та можливості реалізації права власності кожного в повному обсязі.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження технічної можливості виділення в натурі із спільної часткової власності частини будинку АДРЕСА_1 , площею 56,2 кв.м., що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2004 року, до складу зазначеної частини будинку входить самовільно побудована прибудова а2, а отже в силу положень ст. 331 ЦК України позивач не може ставити питання про виділ її в натурі, оскільки право власності на неї не зареєстровано у встановленому законом порядку.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення іншої сторони, приходить до наступного.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А частинами 1,2 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання, збереження спільного майна (стаття 360 ЦК України). Такий принцип також закріплений у положенні статті 13 Конституції України.
Згідно з статтею 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна. Законодавством передбачено, що такий виділ має здійснюватися за згодою усіх співвласників (стаття 364 ЦК України).
Згідно з Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.
За змістом роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених в пункту 14 Постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», об`єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в такі. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями, якщо про це заявлено позов.
Згідно з п. п. 1.2. та 3.3. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 774/14041, виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.
Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 5, 6 статті 81 ЦПК України).
Висновок експерта від 07.03.2017 р. № 119, складений Науково-технічним центром «Будівельна експертиза», на який посилається позивач як на доказ, що підтверджує технічну можливість виділення в натурі частини належної їй будинку АДРЕСА_1 , не є належним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки на вирішення експертів не ставились такі питання і відповідно до даного висновку експертом досліджувалось питання та зроблені відповідні висновки щодо можливості виділення в натурі частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , площею 251,1 кв.м., яка реконструйована і містить приміщення, що не введені в експлуатацію.
Звертаючись до суду,позивач просила виділити їй в натурі частину будинку    АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності, загальною площею 56,2 кв.м., які вона набула на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2004 р. 
Як вбачається з матеріалів справи, у 2006 році позивач здійснила реконструкцію та перепланування належних їй приміщень, внаслідок чого приміщення, які були у 2004 р., не існують.
Докази на підтвердження технічної можливості виділення в натурі із спільної часткової власності частини будинку АДРЕСА_1 , площею 56,2 кв.м., що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2004 р. в матеріалах справи відсутні.
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).
Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.
Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.
Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.
Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.
Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 344/8200/14-ц.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову про виділ ОСОБА_1 в натурі із спільної часткової власності частини будинку АДРЕСА_1 , площею 56,2 кв.м., що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2004 року.
Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.
Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення посилання на те, що на момент купівлі-продажу ОСОБА_1 частини будинку 20.08.2004 року до складу зазначеної частини будинку входить самовільно побудована прибудова а2, оскільки, як вбачається з матеріалів технічної інвентаризації, - технічного паспорту станом на 18.06.2004 р., є примітка про наявність самочинної прибудови «а1» площею 20,0 кв.м. а не «а2», як зазначено в рішенні першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року - змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання, що прибудова а2 є самовільно побудованою.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови виготовлено 08 травня 2023року.

 
Головуючий 

Судді