ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2023 р. 	Справа № 480/5491/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Курило Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.10.2022, головуючий суддя І інстанції: Шевченко І.Г., вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 17.10.22  по справі №480/5491/22
за позовом      ОСОБА_1  
до   Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області ,    Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області                       
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовною до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Сумській області щодо визначення засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Миколаївській області, як структурного підрозділу, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу за заявою позивача від 20 липня 2022 року про призначення пенсії за віком;
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 28.07.2022 № 183250005615 про відмову у призначенні пенсії позивачу за віком;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву від 20.07.2022 про призначення пенсії позивачу за віком та зарахувати до страхового стажу позивача період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2010.          
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність рішення пенсійного органу, зокрема, з підстав не врахування відповідачем період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2010
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.10.2022 позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 28.07.2022 № 183250005615 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.07.2022 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2010, та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду Миколаївській області, подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем у період з 11.10.1999 по 11.04.2013 та перебував на обліку в Роменській об`єднаній державній податковій інспекції Сумської області Державної податкової служби. Зокрема: з 13.10.1999 по 31.12.2011 - як платник фіксованого податку; з 01.01.2012 по 31.12.2012 - перебував на спрощеній системі оподаткування; з 01.01.2013 по 11.04.2013 - перебував на загальній системі оподаткування.
Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи від 07.10.1999 № 315, копією довідки про взяття на облік платника податків № 2252 від 11.10.1999 (форма 4-ОПП) та довідкою Роменської ДПІ Головного управління ДПС у Сумській області № 3490/6/18-28-58-07 від 12.07.2022.
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60 років, звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області через територіальний підрозділ - Роменське об`єднане управління ПФУ з заявою від 20.07.2022 про призначення пенсії за віком. До заяви позивач додав наступні копії документів: паспорту, РНОКПП, диплома про отримання освіти, військового квитка, трудової книжки, довідки з ДПІ про облік як СПД.
З урахуванням принципу екстериторіальності, заява позивача розглянута ГУ ПФУ в Миколаївській області, рішенням якого від 28.07.2022 №183250005615 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.
В рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж згідно ч. 1 ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить 28 років, а страховий стаж позивача становить 25 років 02 місяці 07 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи: в колгоспі протягом 1978-1982 років, оскільки відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі її громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів); протягом квітня-червня 2022 року, оскільки згідно і реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відсутня сплата страхових внесків за нарахований дохід.
Відтак, у рішенні вказано, що у ОСОБА_1 відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років.
Зі змісту розрахунку страхового стажу "Форма РС-право" та з відзиву ГУ ПФУ в Сумській області на позовну заяву, позивачу враховано до страхового стажу період здійснення ним підприємницької діяльності з 13.10.1999 по 31.12.2003 (4 роки 2 місяці 19 днів) та з 01.01.2011 по 31.01.2013 (2 роки 1 місяць).
Однак, період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2010 відсутній у вказаному розрахунку, тобто, до страхового стажу позивача не врахований.
Не погодившись з рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості. 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Так, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (надалі - Закон №1058).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №1058, термін “страховий стаж” визначений як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески, а страховий стаж у солідарній системі визначений частиною першою статті 24 Закону як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 21 Закону №1058, персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять, серед іншого, від податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією, інших джерел, передбачених законодавством.
Відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами.
Аналогічні положення передбачені у даній нормі і в редакції, чинній на час здійснення позивачем підприємницької діяльності у період 2004-2010рр.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону №1058, відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду серед іншого для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється в місяцях.
Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Судовим розглядом встановлено, що позивач досяг 60 річного віку 12.09.2021. Таким чином, для призначення пенсії за віком після набуття ним встановленого законом 60-річного віку, загальний страхований стаж позивача повинен був становити не менше 28 років.
Відповідно до пп.1 п.3-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону-1058, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди, серед іншого ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Згідно з ст. 62 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення”, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення (надалі - Порядок №637), періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Тобто, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата за весь наведений період щомісячно внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску.
Відповідно до ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян” від 26.12.1992 № 13-92 (чинного на час сплати позивачем фіксованого податку), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту за умови, якщо: кількість осіб, які перебувають у трудових відносинах з таким громадянином - платником податку, включаючи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності, не перевищує п`яти; валовий доход такого громадянина від самостійного здійснення підприємницької діяльності або з використанням найманої праці за останні 12 календарних місяців, що передують місяцю придбання патенту, не перевищує семи тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; громадянин здійснює підприємницьку діяльність з продажу товарів і надання супутніх такому продажу послуг на ринках. Доходи такого громадянина, одержані від здійснення інших видів підприємницької діяльності, оподатковуються у загальному порядку.
Документ, що засвідчує сплату фіксованого податку, є підставою для видачі податковим органом за місцем проживання громадянина патенту, в якому зазначаються: прізвище та ім`я цього громадянина; його ідентифікаційний номер; строк дії патенту; перелік осіб, які перебувають у трудових відносинах з платником податку, або членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності; місце здійснення підприємницької діяльності; назва органу, що видав патент.
Розміри фіксованого податку встановлюються відповідною місцевою радою залежно від територіального розташування місця торгівлі і не можуть бути менше ніж 20 гривень та більше ніж 100 гривень за календарний місяць для громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність самостійно.
Протягом року платники фіксованого податку щоквартально сплачують до бюджету по 25 процентів річної суми податку, обчисленої за доходами за попередній рік, а платники, які вперше залучаються до сплати податку, - 25 процентів суми, обчисленої їм податковими органами за оціночним доходом на поточний рік. Для сплати авансових платежів податку встановлюються такі строки протягом року: до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада. У разі значного збільшення або зменшення протягом року доходу платника податковими органами може бути проведено перерахунок сум податку за строками сплати податку, що не настали.
У разі сплати фіксованого податку платник такого податку звільняється від ведення обов`язкового обліку доходів і витрат.
Згідно з п. 2 II. Прикінцевих положень Закону України від 13.02.1998 № 129/98-ВР "Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", до внесення відповідних змін до порядку здійснення відрахувань на державне пенсійне страхування громадянами-підприємцями, що сплачують фіксований податок, 10 відсотків від сум цього податку, що надійшли до відповідного місцевого бюджету, перераховуються до Пенсійного фонду України, а 90 відсотків від сум фіксованого податку, що надійшли до місцевого бюджету, спрямовуються на потреби територіальної громади за визначеними нею напрямами.
Отже, здійснюючи підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, позивач сплачував у Пенсійний фонд внески у складі такого фіксованого податку.
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 перебував на обліку в Роменській об`єднаній державній податковій інспекції Сумської області Державної податкової служби з 13.10.1999 по 31.12.2011 як платник фіксованого податку.
У період з 01.01.2004 по 31.12.2010 позивачем сплачено фіксований податок, що підтверджується відповідними заявами про сплату фіксованого податку та квитанціями наявними в матеріалах справи: квитанція № 14 від 30.12.2003 в сумі 360 грн. за січень - червень 2004 року; квитанція № 5 від 01.07.2004 в сумі 360 грн. за липень - грудень 2004 року; квитанція № 9 від 27.12.2004 в сумі 360 грн. за січень - червень 2005 року; квитанція № 17 від 30.06.2005 в сумі 360 грн. за липень - грудень 2005 року; квитанція № 1 від 22.12.2005 в сумі 360 грн. за січень - червень 2006 року; квитанція № 4 від 06.07.2006 в сумі 360 грн. за липень - грудень 2006 року; квитанція № 2 від 11.01.2007 в сумі 360 грн. за січень - червень 2007 року; квитанція № 10 від 11.07.2007 в сумі 360 грн. за липень - грудень 2007 року; квитанція № 2 від 25.12.2007 в сумі 360 грн. за січень - червень 2008 року; квитанція № 1 від 07.07.2008 в сумі 360 грн. за липень - грудень 2008 року;  квитанція № 26 від 29.12.2008 в сумі 360 грн. за січень - червень 2009 року; квитанція № 34 від 03.07.2009 в сумі 360 грн. за липень - грудень 2009 року; квитанція № 11 від 05.01.2010 в сумі 360 грн. за січень - червень 2010 року; квитанція № 2 від 09.07.2010 в сумі 360 грн. за липень - грудень 2010 року.
Вказані обставини підтверджуються копіями податкових декларацій про доходи позивача, які наявні в матеріалах справи: декларація про доходи з 1 січня по 31.12.2004 або за інший період звітного року; декларація про доходи з 1 січня по 31.12.2005 або за інший період звітного року;  декларація про доходи з 1 січня по 31.12.2006 або за інший період звітного року; декларація про доходи з 1 січня по 31.12.2007 або за інший період звітного року; декларація про доходи з 1 січня по 31.12.2008 або за інший період звітного року; декларація про доходи з 1 січня по 31.12.2009 або за інший період звітного року; декларація про доходи з 1 січня по 31.12.2010 або за інший період звітного року.
Здійснення позивачем підприємницької діяльності та сплата фіксованого податку відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 13-92 “Про прибутковий податок з громадян” за період з 01.01.2004 по 31.12.2010 підтверджується копіями патентів, що наявні в матеріалах справи: патент ПАВ 381581 від 26.12.2002 (за період з 01.01.2003 по 30.06.2005); патент ПАГ 636721 від 30.06.2005 (за період з 01.07.2005 по 31.12.2007); патент НОМЕР_1 від 26.12.2007 (за період з 01.01.2008 по 31.12.2008); патент ПАЕ 384449 б/д (за період з 01.01.2009 по 31.12.2010).
Сплату цих коштів та перебування позивача на фіксованому податку у спірний період відповідачами не заперечується.
Тобто, здійснюючи підприємницьку діяльність у період зокрема, з 01.01.2004 по 31.12.2010 позивач сплачував у Пенсійний фонд внески у складі фіксованого податку (10 відсотків від сум цього податку, що надійшли до відповідного місцевого бюджету, до Пенсійного фонду України); законодавчо визначеного обов`язку звітуватись перед органами Пенсійного фонду, як платника фіксованого податку у позивача не було.
Враховуючи, що сплата фіксованого податку у період з 01.01.2004 по 31.12.2010 та в його складі і внесків до Пенсійного фонду підтверджується зазначеними вище доказами, які містяться в матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що на підставі положень п. 4 Порядку №637, позивач має право на зарахування до його страхового стражу період провадження підприємницької діяльності з застосуванням фіксованого податку з 01.01.2004 по 31.12.2010, оскільки позивачем сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у складі цього податку за спірний період.
Як вже вище зазначалось, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону №1058, для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять, серед іншого, від податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією, інших джерел, передбачених законодавством.
Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Тобто, при виникненні у територіального органу Пенсійного фонду України сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, відповідач має право перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем до заяви про призначення пенсії подано довідку Головного управління ДПС у Сумській області, яка підтверджувала факт того, що позивач у спірний період здійснював підприємницьку діяльність як платник фіксованого податку. 
Відтак, відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області, у разі наявності сумнівів щодо спірного періоду роботи позивача мав право самостійно зробити відповідні запити до податкового органу щодо наявності сплати цього податку у період з 01.10.2004 по 31.12.2010, оскільки для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять, серед іншого, від податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією. 
Однак, будь-яких запитів з приводу цих обставин пенсійний орган не здійснював, доказів спростування вказаних обставин матеріали справи не містять.
З урахуванням встановлених по справі обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ГУ ПФУ в Миколаївській протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період провадження ним підприємницької діяльності із застосуванням фіксованого податку з 01.01.2004 по 31.12.2010.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні ГУ ПФУ в Миколаївській області вказано, що страховий стаж позивача становить 25 років 02 місяці 07 дні, однак, в рішенні не зазначено, який саме період позивача зараховано до його страхового стажу, а який ні та з яких підстав (у випадку не зарахування).
Враховуючи вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 28.07.2022 №183250005615 є необґрунтованим, прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому таке рішення не відповідає критеріям правомірності, передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України та є протиправними, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення підлягають задоволенню.
Стосовно наявності підстав для зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області повторно розглянути заяву позивача від 20.07.2022 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу позивача період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2010, та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням встановлених по справі обставин, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача в спірних правовідносинах є зобов`язання саме ГУ ПФУ в Миколаївській області, як орган, що прийняв оскаржуване рішення, повторно розглянути заяву позивача від 20.07.2022 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу позивача період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2010, та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.10.2022 по справі №480/5491/22 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова 	
Судді	   	Л.В. Мельнікова    Л.В. Курило