Справа № 754/15215/21
Апеляційне провадження №22-ц/824/444/2023

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 травня  2023  року                                                                                                 місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді     Журби С.О., 
суддів                           Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Сас Ю.В.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини.
В обґрунтування позову зазначив, що він є сином відповідача ОСОБА_1 , з якого рішенням Слов`яносербського районного суду Луганської області  від 12.01.2011 року у справі № 2-63/11 було стягнуто аліменти на його (позивача) утримання.
Вказує, що він продовжує навчання та є студентом І курсу групи ФБ-14 першого бакалаврського рівня вищої освіти Фізико-технічного інституту КПІ ім. І.Сікорського денної форми та приступив до навчання 01.09.2021 року за контрактом, який має закінчити 30.06.2025 року. В зв`язку із продовженням навчання він потребує матеріальної допомоги.
Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідач аліменти не сплачує, стягнень за виконавчими документами не проводиться, має дохід, достатній для надання матеріальної допомоги, позивач просив задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача аліменти на його утримання в розмірі частини щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з дня подання позову й до досягнення ним 23-річного віку, а також стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 2960,00 грн.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2022 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 жовтня 2021 року і до закінчення навчання, тобто до 01.07.2023 року; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 1480 грн.;  стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.;  в іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позову.
Станом на початок розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
18.04.2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від імені ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином відповідача ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки № 434 від 16.09.2021 року НТУУ «КПІ ім.І.Сікорського», ОСОБА_2 є студентом 1 курсу групи ФБ-14 першого (бакалаврського) рівня вищої освіти Фізико-технічного інституту КПІ ім.І.Сікорського денної форми навчання та приступив до навчання 01.09.2021 року, навчається за контрактом (договором) і закінчує університет 30.06.2025 року. Вказане підтверджується договором про навчання в Університеті № 17/125-б та довідкою ВНЗ № 546 від 13.01.2022 року.
Згідно довідки № 434 від 16.09.2021 року НТУУ «КПІ ім. І.Сікорського» № 53 від 20.06.2022 року, позивач отримав стипендію у вказаному ВНЗ: 01.2022 року - 1180,00 грн., 02.2022 року - 2000,00 грн., 03.2022 року - 2000,00 грн., 04.2022 року - 2000,00 грн., 05.2022 - 2090,00 грн.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів неможливості надання відповідачем матеріальної допомоги своєму сину, що продовжує навчання і потребує в зв`язку із цим матеріальної допомоги, виходячи із документально підтверджених доходів сторін - стипендії позивача та заробітної плати відповідача. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції.
В ході розгляду справи судом першої інстанції було детально досліджено та надана належна оцінка доводам відповідача, які є ідентичними доводам, викладеним останнім у апеляційній скарзі
Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91). 
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
Положеннями ст. 199 CК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
З огляду на вищевказані правові норми, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів  вірно зазначав, що при визначенні їх розміру необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. При цьому, колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким твердженням суду першої інстанції та зазначає, що розмір утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання складається не лише з вартості навчання, підручників і проживання, а й з безлічі постійних побутових потреб, таких як харчування, одяг тощо.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд правомірно та обґрунтовано відхилив доводи відповідача про незадовільний стан  його здоров`я, потребу у лікуванні та матеріальні витрати в зв`язку з цим. Відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 4598 від 12.11.2019 року відповідач дійсно має ряд захворювань, проте він визнаний придатним до військової служби, яку проходить і на даний час. Наданий виписний епікриз № 4177 свідчить про перебування відповідача на стаціонарному обстеженні та лікуванні з 15.03.2021 року по 27.03.2021 року. В той же час разове проходження лікування протягом нетривалого періоду, відсутність подальшої медичної документації щодо лікування та подальше проходження відповідачем військової служби свідчить про його задовільний стан здоров`я та можливість працювати.  
Суд першої інстанції вірно зазначив, що надані відповідачем квитанції з аптек не можуть бути належними доказами його  витрат на лікування, оскільки не містять даних ані про особу, яка купувала ліки, ані назв цих ліків, ані медичних призначень таких ліків саме відповідачу. З огляду на вищевказане, надані відповідачем до суду докази не містять зазначення вартості ліків, які систематично має вживати відповідач, відтак розмір його систематичних витрат даної категорії не було належним чином доведено суду. 
Погоджується колегія суддів апеляційного суду і з висновком суду першої інстанції стосовно неприйняття тверджень відповідача про наявність у нього низки боргових/кредитних зобов`язань, що виникли за період з 2015 року по 2017 рік, за якими відповідач на даний час виконує зобов`язання. Судом першої інстанції було правомірно відхилено вказані доводи відповідача, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів на їх підтвердження. Надана виписка з банківського рахунку відповідача також не є належним доказом, оскільки відсутні докази укладання кредитних договорів з відповідними умовами (розмір сум, відсотки тощо). Це ж стосується і посилань сторони відповідача на витрати позивача на навчання у ВНЗ «КРОК», оскільки довідка вказаного Університету № 225 від 01.12.2021 року не містить даних про розмір оплати за навчання, договір на навчання суду також не наданий. Щодо договору найму житла - суд першої інстанції вірно зауважив, що до суду не було представлено доказів його реального виконання, зокрема відсутні докази сплати відповідачем таких коштів.
З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення  суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні. 
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2022 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                                                С.О. Журба
 
Судді                                                                                                            Т.О. Писана 
 
                                                                                                                     К.П. Приходько