ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2023 року          м.Дніпро         Справа №  904/1786/22
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії 
головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач),
суддів: Чередко А.Є., Коваль Л.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс"   на рішення  господарського  суду Дніпропетровської   області від 26.10.2022 (суддя Васильєв О.Ю.)
у справі № 904/1786/22
За позовом: Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького, м. Хмельницький 
До: Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс”, м. Дніпро 
Про: стягнення 13 141, 44 грн. 

ВСТАНОВИВ:
Національна академія Державної ПСУ ім. Б.Хмельницького (позивач) звернувся з позовом до ТОВ “Ісполін Плюс” (відповідач) про стягнення 13 141, 44 грн. ( в т.ч.: 8 424, 00 грн. - штраф за поставку неякісного товару; 1 769, 04 грн. - пеня за порушення строків поставки товару; 2 948, 40 грн. - штраф за порушення строків поставки товару понад 30 днів) штрафних санкцій за договором про закупівлю продовольства №252-21 від 27.04.21р. (укладеним між сторонами). 
Рішенням господарського суду  Дніпропетровської області від 26.10.2022 позовні вимоги   задоволено частково. Стягнуто з  Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс”  на користь Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького  8 424, 00 грн.  штрафу та 1 587, 84 грн. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс” звернулось з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати рішення  господарського  суду Дніпропетровської області від 26.10.2022 у справі №904/1786/22  в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс” на користь Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького  8 424, 00 грн.  штрафу та 1 587, 84 грн. витрат по сплаті судового збору та прийняти в цій частині нове  рішення  щодо відмови у стягненні вказаних  сум.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду в частині стягнення суми штрафу, оскільки  позивачем порушено строк пред`явлення позову до відповідача в частині стягнення штрафу через  поставку неякісного товару, адже строк заявлення відповідного штрафу сплив 11.04.2022, з підстав отримання від ТОВ «Ісполін Плюс» відповіді на заявлені претензії від 11.10.2021. А якщо брати до уваги відрахування строку з моменту складеного Акту №4 огляду та повернення продовольства від 07.09.2021. то строк пред`явлення позову  сплив 07.03.2022. Відповідно до ч.8 ст. 269 Господарського кодексу України позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред`явлені протягом шести місяців з дня  встановлення покупцем у належному порядку недоліків  поставлених йому товарів. Таким чином у позивача  не має підстав для заявлення штрафу. Окрім того апелянт вважає, що всупереч Інструкції П-7, позивачем не  досліджено належним чином якість поставленої продукції. Останній посилається лише на фотоматеріал, який не свідчить беззаперечно, що дана продукція є продукцією, що надійшла саме від відповідача, а  не від іншої особи.  Окрім того  в порушення п. 22, 26, 27, 35 Інструкції не було залучено відповідного фахівця державної лабораторії з приводу визначення якості поставленої продукції зі сторони відповідача, адже така продукція була повернута лише за візуальними ознаками, які стали непридатні для позивача, а дослідження якості продукції навіть за органолептичиним показниками не здійснювалося.  Посилання позивача на водія ОСОБА_1 , як представника постачальника є недоречною, оскільки даному представнику відповідно до вказаної довіреності №238 від 06.09.2021 надано права лише з приводу поставки продукції , інших повноважень щодо визначення якості продукції  та підписання  будь-яких актів, водію не надавалось зі сторони ТОВ «Ісполін Плюс», оскільки такий представник є лише перевізником. Крім того водій Левицький відмовився від підписання Акту №4 від 07.09.2021, що свідчить про незгоду водія  з таким актом та обставинами, викладеними у акті. Тому вказаний акт було складено в односторонньому порядку та підписано лише позивачем. При цьому акт про повернення  продовольства є сфабрикованим, оскільки  ухвалювався військовою частиною НОМЕР_1 , всупереч тому, що між ТОВ «Ісполін Плюс» та ВЧ НОМЕР_1 не було укладено жодних зобов`язань, а договір було укладено з Національною академією Державної прикордонної служби України ім.Б.Хмельницького. Окрім того апелянт не погоджується з висновком суду   про відмову у задоволенні клопотання  про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, оскільки такі витрати повинні бути стягнуті з позивача  у зв`язку з безпідставним зверненням до суду з позовом без належних доказів. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.12.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс”  на рішення  господарського  суду Дніпропетровської області від 26.10.2022 у справі №904/1786/22 залишено без руху. Скаржнику надано  строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду докази сплати судового збору у сумі 1 339,74 грн. 
Апелянтом усунено недоліки апеляційної скарги.  
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2023  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс”  на рішення  господарського  суду Дніпропетровської області від 26.10.2022 у справі №904/1786/22 у порядку письмового провадження, без повідомлення  (виклику) учасників справи.
Національною академією Державної прикордонної служби України ім.Б.Хмельницького подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти доводів апеляційної скарги  та зазначає, що з позовною заявою звернувся  в межах строків встановлених  ч.2 ст. 258  Цивільного кодексу України, якою встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Щодо правомірності Акту №4 огляду  та повернення продовольства від 07.09.2021 позивач зазначає, що  п.3.7 та 3.9 Договору передбачено, що продукція, яка не відповідає якісним вимогам або якість не підтверджена відповідними документами  повертається постачальнику та не враховується  до загального об`єму  постачання за цим договором. Приймання продукції за кількістю та якістю і всіх випадках, не врегульованих цим договором, здійснюється згідно вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо – технічного призначення і товарів народного споживання за якістю П-7 (затверджена постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР №П-7 від 25.04.1966).  Вказаною  інструкцією передбачено, що  одержувач при виявленні  невідповдіності якості продукції призупиняє подальшу прийомку продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів. Окрім того позивач посилається на Статут Національної академії,  згідно якого в п.1.1 Розділу 1. Загальні положення зазначено повне офіційне найменування академії: Національна академія  Державної прикордонної служби України ім.Б.Хмельницького. Умовна назва – військова частина НОМЕР_1 . Отже посилання  на сфабрикованість та недійсність акту  та посилання на те, що між ТОВ «Ісполін Плюс»  та ВЧ НОМЕР_1 не укладалось жодних договорів з приводу поставки товару є безпідставними. Щодо відмови відповідачу  у задоволенні клопотання про стягнення з позивача  витрат на правничу допомогу, то відповідачем не подавався разом з першою заявою по суті попередній (орієнтовний) розрахунок таких витрат. Першою заявою по суті був відзив відповідача.  В подальшому останнім  подавалися заперечення, проте   в них також був відсутній попередній розрахунок. 
Апелянтом подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що  Акт № 4 огляду та повернення продовольства від 07.09.2021 р., складений у м. Хмельницький. Даний Акт є недійсним з моменту складання, адже між ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» та Військовою частиною НОМЕР_1 , не було укладено жодних зобов`язань з приводу поставки товару «борошно пшеничне І ґатунку», адже відповідний договір № 252-21 від 27.04.2021 був укладений між ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» та Національною академією Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького з приводу поставки відповідної продукції. При цьому було  порушено порядок приймання продукції та визначення такої продукції за якістю. Підставами для неприйняття продукції та її повернення стали обставини нібито того, що «під час просіювання 2 мішків борошна пшеничного І ґатунку було виявлено наявність живих амбарних шкідників (комірний довгоносик)». Отже, комісія, в яку входили майор ОСОБА_2 , старший лейтенант ОСОБА_3 , працівник ДПСУ Дмитро Киндич, за участі м/с Тараса Рома, відповідно до порушення вимог п. 3.1. Договорів, укладених між ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» та Військовою частиною НОМЕР_1 , та керуючись Інструкцією № П-7 вирішила у повному обсязі повернути товар Постачальнику - ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС». Таким чином, як вбачається було складено Акт № 4 від 07.09.2021 р., особами установи, з якою не було укладено договірні зобов`язання ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС», та попри це, при грубому порушенні вимог вказаної Інструкції № П-7, на яку посилається позивач, як на підставу заявления відповідного штрафу у розмірі 20 % до відповідача.
Відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Національною академію Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького (замовник) та ТОВ “Ісполін Плюс” (постачальник) укладено договір №252 – 21 від 27.04.21 р. про закупівлю продовольства.
Предметом договору відповідно до п. 1.1 Договору є зобов`язання постачальника у 2021 році поставити замовнику товари (крупи різні, лот №1), а замовник – прийняти й оплатити товари, а саме, борошно пшеничне І гатунку кількістю 150    000 загальною вартістю 1620000,00 грн. у тому числі ПДВ. 
Отримувачем продукції є Національна академія Державної прикордонної служби України ім.Б.Хмельницького, що розташовується за адресою м.Хмельницький, вул.Шевченка 46 (п.2.1 Договору). 
Відповідно до п.2.2. Договору відвантаження продукції замовнику здійснюється в термін, зазначений у цьому договорі відповідно до заявок замовника. Продукція постачається партіями протягом дії договору на підставі замовлення, наданого замовником постачальнику, в термін не пізніше 2 календарних днів, з дня надання замовлення замовником, згідно з установленими  нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час  транспортування та вантажно-розвантажувальних робіт. 
Пунктом 3.1. Договору  встановлено, що продукція, яка поставляється за договором, повинна відповідати вимогам чинних стандартів на харчові продукти: ДСТУ, ГОСТ, ГСТУ, СОУ, ТУ У, ТУ виробника щодо безпечності, якості та придатності, вимоги яких повинні бути не нижчими від вимог, вказаних в технічному завданні. 
Відповідно до п. 3.4. Договору продукція, яка відвантажується, підлягає обов`язковому контролю представником постачальника щодо якості. 
Приймання продукції за кількістю та якістю буде здійснено представниками замовника у присутності представника постачальника (п.3.5 Договору).
Пунктом 3.6 Договору передбачено, що прийняття продукції за кількістю та якістю оформляється  накладною, яка  повинна бути складена у день закінчення приймання продукції. У випадку, коли буде порушення якості продукції або нестача будь-якої   її кількості  замовник спільно з представником постачальника відображає це в акті  приймання продукції. 
Продукція, що не відповідає якісним вимогам або якість не підтверджена відповідними документами, повертається постачальнику та не враховується до загального об`єму постачання за цим договором (п.3.7 Договору).
Згідно п.3.9 Договору приймання  продукції за кількістю та якістю у всіх випадках, не врегульованих  цим договором, здійснюється  згідно з вимогами Інструкції про порядок приймання продукції  виробничо-технічного призначення і товарів народного вжитку за кількістю (затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6)  та Інструкції про порядок приймання товару виробничо-технічного призначення і товарів народного вжитку за якістю (затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7) з доповненнями та змінами, які внесені до них згідно  зі встановленим порядком або іншими нормативними актами України, які будуть прийняті з цього питання замість вищезгаданих. 
Платником за договором є Національна академія Державної прикордонної служби України ім.Б.Хмельницького (п.4.1 Договору). 
Загальна вартість продукції, що підлягає поставці за цим договором становить 1    620    000,00 грн., у т.ч ПДВ 2% - 270    000,00 грн. 
Пунктом 4.3 Договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом переказу замовником грошових коштів на поточний рахунок постачальника. У випадку затримки оплати замовлення замовником  як бюджетної державної установи (відсутність коштів на розрахунковому рахунку), замовник зобов`язується провести  оплату поставленого  товару протягом  30 календарних днів з дня надходження коштів на рахунок. Усі платіжні документи за договором оформлюються з дотриманням вимог  законодавства.  Замовник здійснює оплату  товару на підставі видаткової накладної протягом 30 календарних днів з моменту приймання товару. 
В пункті 6.2 Договору сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного  та/або несвоєчасного виконання зобов`язань за договором  постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (штраф, пеню) у розмірах, передбачених договором та законодавством України. 
Згідно п.6.3 сторони визначили види порушень та санкції за них, встановлені договором:
В пункті  6.3.1. Договору  встановлено, що при постачанні харчових продуктів з порушенням вимог щодо якості харчових продуктів, маркування та етикетування, тари та упаковки, а також такого, що не відповідає вимогам, встановленим у нормативних документах та нормативно-технічній документації (ДСТУ, ГОСТ, ГСТУ, СОУ, ТУ та технічному завданні) постачальник зобов`язаний замінити такі харчові продукти за свій рахунок протягом двох календарних діб.
Згідно п 6.3.2. Договору при порушенні умов договору щодо якості (комплектності) товару, постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20% від вартості неякісних (некомплектних) товарів та замовник має право на розірвання договору в односторонньому порядку з вказаних підстав. 
Пунктом 6.3.3. Договору передбачено, що при порушенні умов договору щодо строку поставки харчових продуктів згідно заявки, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості харчових продуктів, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення. За прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості та замовник має право на розірвання договору в односторонньому порядку з вказаних підстав. 
Договір набирає чинності з дати його укладання і діє до 31.12.2021 (п.10.1 Договору). 
На виконання умов договору відповідач здійснив поставку товару борошно пшеничне  1 гатунку у кількості 3900.000 на загальну суму 42    120.00 грн. та  крупу гречану  у кількості 12500.0000 на загальну суму 46    200,00 грн. 
Як зазначає позивач, під час приймання та контролю  якості продукції, зокрема під час просіювання 2 мішків борошна, було виявлено наявність живих личинок  амбарних шкідників (комірний довгоносик), про що складено акт огляду та повернення продовольства №4 від 07.09.2021 з доданими фотоматеріалами. 
Згідно Акту №4 огляду та повернення продовольства від 07.09.2021 комісія, у складі начальника відділу тилового забезпечення майора Лабуна В., начальника відділення продовольчого забезпечення  старшого лейтенанта Бабічок В., завідувача складу відділення  продовольчого забезпечення працівника ДПСУ Киндича Д., за участі начальника відділення безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини капітана м/с Рома Т. склала акт про те, що відповідно до укладених договорів  між в/ч 9960 та ТОВ «Ісполін плюс» борошно пшеничне 1 гатунку №252-21 від 27.04.2021 та крупа гречана №205-21 від 16.04.2021, накладних РН-1635 від 07.09.2021 та РН-1632 від 07.09.2021  до Національної академії Державної прикордонної служби України  о 12:00 07.09.2021 доставлено борошно пшеничне 1 гатунку та крупа гречана  у кількості відповідно 3    900 та 1    250 кг. Доставка здійснювалася автомобільним транспортом  постачальника – автомобіль DAF  державний номер НОМЕР_2 , опломбований (7979789, 7978788) Водій ОСОБА_1 . 
Перевірка проводилась  на відповідність  технічних специфікацій предметів закупівель «Борошно пшеничне 1 гатунку 150000 кг лот №1» та ГСТУ 46.004-99 «Борошно пшеничне», «Крупа гречана  12000 кг  лот №3» та ДСТУ 7697:2015.
В ході  проведення приймання та контролю якості продукції встановлено: що під час просіювання 2 мішків борошона пшеничного  1 гатунку  було виявлено наявність живих амбарних шкідників (комірний довгоносик). У зв`язку з тим,  що крупа гречана в автотранспортному засобі   розміщена поруч  з ураженим амбарними шкідниками борошном пшеничним 1 гатунку, у комісії відсутні підстави вважати, що не відбулося зараження  крупи гречаної, що може вплинути на його безпечність та збереження в подальшому. Комісією зафіксовано порушення пункту 3.1 Договору, невідповідність вимог «Борошно пшеничне 1 гатунку 150000 кг лот №1» та ГСТУ 46.004-99 «Борошно пшеничне», а саме: наявність живих амбарних шкідників (не допускається). Комісією було прийнято рішення про повренення  постачальнику ТОВ «Ісполін Плюс» «Борошно пшеничне 1 гатунку 150000 кг лот №1» та ГСТУ 46.004-99 «Борошно пшеничне» в кількості 3    900,00 кг, «Крупа гречана  12000 кг  лот №3» та ДСТУ 7697:2015 в кількості 1    250 кг.
Вказаний акт підписано комісією замовника, представник постачальника Левицький Н.А. був присутній під час огляду та повернення харчових продуктів, від підпису  акту відмовився. 
В подальшому позивач звертався до відповідача з претензіями вих. №701/4692 від 10.09.2021, №701/4839 від 23.09.2021, №701/4955 від 29.09.2021 в яких вимагав виконати зобов`язання з постачання товару – борошна I ґатунку у кількості 3900 кг та сплатити штраф на виконання пункту 6.3.2 договору в сумі 8424, 00 грн.  
Докази надіслання вказаних претензій наявні в матеріалах справи. 
У відповідь на претензії відповідачем на адресу позивача було направлено лист №0510НК/21 від 05.10.21 р., в якому зазначено, що постачальник ознайомився з претензіями №701/4692 від 23.09.2021, №701/4839 від 23.09.2021, №701/4955 від 29.09.2021 проте не вбачає законних та обґрунтованих підстав для задоволення вимог, викладених в претензіях.
Позивач направив на адресу відповідача відповідь вих №701/5285 від 19.10.21 р. на лист №0510НК/21  від 05.10.21 р., в якій звернувся з вимогою про виконання умов договору від 27.04.2021 в частині постачання товару та сплати штрафу.
Невиконання відповідачем умов договору щодо поставки  продукції та сплати штрафу у розмірі 8    424,00 грн. і  стала причиною виникнення спору. 
Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2    статті 11 Цивільного кодексу України    (ЦК України), є договір.
Відповідно до    статей 626 - 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до    статті 6 цього Кодексу    сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього    Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до приписів    ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до            ст. 712 ЦК України         за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 265 ГК України         передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 268 Господарського кодексу України  якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.
У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості.
У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.
Продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили (стаття 679 Цивільного кодексу України).
Як вбачається з матеріалів справи, під час прийняття поставленого позивачу товару, в ході  проведення контролю якості продукції,  під час просіювання 2 мішків борошна пшеничного  1 гатунку  було виявлено наявність живих амбарних шкідників (комірний довгоносик). У зв`язку з тим,  що крупа гречана в автотранспортному засобі була розміщена поруч з ураженим амбарними шкідниками борошном пшеничним 1 гатунку, що може вплинути на безпечність та збереження товару в подальшому, комісією замовника було прийнято рішення про повернення постачальнику ТОВ «Ісполін Плюс» «Борошно пшеничне 1 гатунку 150000 кг лот №1» та ГСТУ 46.004-99 «Борошно пшеничне» в кількості 3    900,00 кг, «Крупа гречана  12000 кг  лот №3» та ДСТУ 7697:2015 в кількості 1    250 кг. 
Порушення пункту 3.1 Договору, невідповідність вимог «Борошно пшеничне 1 гатунку 150000 кг лот №1» та ГСТУ 46.004-99 «Борошно пшеничне», а саме: наявність живих амбарних шкідників (не допускається) було зафіксовано в Акті №4 огляду та повернення продовольства від 07.09.2021. 
До Акту комісією було долучено копії декларацій виробників №534 від 30.07.2021, №168 від 12.07.2021; фото борошна пшеничного 1 гатунку на 2 аркушах,  копії накладних, копії технічних специфікацій  предметів закупівель,  копія довіреності постачальника №238 від 06.09.20221, копії товарно-транспортних накладних  №ППН1635 від 07.09.2021, №ТТН1632 від 07.09.2021. 
Вказаний акт було підписано представниками позивача, представник відповідача від підпису акту відмовився, про що зазначено в Акті №4 огляду та повернення продовольства від 07.09.2021.
Згідно із ч. 1            ст. 193 ГК України         суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання         відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Статтею 526 ЦК України         передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього            кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог         відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
В статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
В пункті  6.3.1. Договору  встановлено, що при постачанні харчових продуктів з порушенням вимог щодо якості харчових продуктів, маркування та етикетування, тари та упаковки, а також такого, що не відповідає вимогам, встановленим у нормативних документах та нормативно-технічній документації (ДСТУ, ГОСТ, ГСТУ, СОУ, ТУ та технічному завданні) постачальник зобов`язаний замінити такі харчові продукти за свій рахунок протягом двох календарних діб.
Згідно п 6.3.2. Договору при порушенні умов договору щодо якості (комплектності) товару, постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 20% від вартості неякісних (некомплектних) товарів та замовник має право на розірвання договору в односторонньому порядку з вказаних підстав. 
У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання щодо постачання харчових продуктів належної якості, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача суму  штрафу у розмірі 8    424,00 грн.
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено поставка відповідачем товару «Борошно пшеничне 1 гатунку 150000 кг лот №1» та ГСТУ 46.004-99 «Борошно пшеничне» в кількості 3    900,00 кг неналежної якості колегія суддів погоджується з висновками господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача суми  штрафу у розмірі 8    424,00 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги  колегія зазначає наступне.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В частині 1 ст. 627 ЦК України         зазначено, що сторони відповідно до            ст. 6 цього Кодексу         є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов з урахуванням цього            Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Згідно з п.1    ст.628 ЦК України    зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Отже, укладаючи договір, сторони вільні у виборі умов та визначають їх на власний розсуд і за взаємною згодою.
Підписавши договір сторони погодили його умови та були обізнані  про такі умови.
Як вже було зазначено в п. 3.4. Договору встановлено, що продукція, яка відвантажується, підлягає обов`язковому контролю представником постачальника щодо якості. 
Приймання продукції за кількістю та якістю буде здійснено представниками замовника у присутності представника постачальника (п.3.5 Договору).
Пунктом 3.6 Договору передбачено, що прийняття продукції за кількістю та якістю оформляється  накладною, яка  повинна бути складена у день закінчення приймання продукції. У випадку, коли буде порушення якості продукції або нестача будь-якої   її кількості  замовник спільно з представником постачальника відображає це в акті  приймання продукції. 
Продукція, що не відповідає якісним вимогам або якість не підтверджена відповідними документами, повертається постачальнику та не враховується до загального об`єму постачання за цим договором (п.3.7 Договору).
Таким чином умовами договору встановлено, що приймання продукції  за кількістю та якістю здійснюється замовником, в присутності  представника постачальника. При цьому, у разі виявлення порушення якості продукції, в присутності цього ж представника постачальника, вказані обставини фіксуються актом, складеним замовником разом  з представником постачальника. 
Отже умовами договору визначено, що акт про приймання продукції складається саме замовником, в якому фіксується факт поставки неякісного товару, що і було зроблено позивачем. 
Посилання відповідача, що довіреністю №238 від 06.09.2021 водій Левицький Н.А. є лише перевізником  та не уповноважений на проставлення підпису  щодо визначення підстав повернення товару відповідачу, не спростовує обставин, що саме в присутності  даного представника мав бути переданий товар та перевірений замовником за кількістю та якістю, оскільки іншого представника, постачальником не направлялося. 
Окрім того апеляційний суд звертає увагу, що  згідно п.3.9 Договору приймання  продукції за кількістю та якістю у всіх випадках, не врегульованих  цим договором, здійснюється  згідно з вимогами Інструкції про порядок приймання продукції  виробничо-технічного призначення і товарів народного вжитку за кількістю (затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6)  та Інструкції про порядок приймання товару виробничо-технічного призначення і товарів народного вжитку за якістю (затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7) з доповненнями та змінами, які внесені до них згідно  зі встановленим порядком або іншими нормативними актами України, які будуть прийняті з цього питання замість вищезгаданих. 
Тобто виходячи з умов договору, сторони керуються вимогами Інструкції про порядок приймання продукції  виробничо-технічного призначення і товарів народного вжитку за кількістю (затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6)  та Інструкції про порядок приймання товару виробничо-технічного призначення і товарів народного вжитку за якістю (затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7) у випадках неврегульованих умовами Договору №252 – 21 від 27.04.2021 про закупівлю продовольства.
Разом з тим, як вже було зазначено раніше сторони погодили в договорі умови порядку приймання продукції  за кількістю та якістю. 
Колегія суддів звертає увагу, що огляд поставленого відповідачем товару здійснювався, у тому числі,  компетентною особою,  а саме начальником відділення безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини капітана м/с Рома Т., який уповноважений здійснювати такий вид діяльності відповідно до своїх функціональних обов`язків. 
При цьому відповідач, у разі незгоди з Актом №4 огляду та повернення продовольства від 07.09.2021 не був позбавлений можливості ініціювати здійснення відбору зразків поставленого ним товару для передачі їх в акредитовану лабораторію з метою здійснення лабораторних досліджень, оскільки як Постачальник за договором мав відповідні зобов`язання щодо строків поставки, обумовлені як договором, так і відповідними заявками.
Проте в матеріалах справи відсутні докази, що спростовували б висновки комісії викладені в Акті №4, як відсутні і докази заміни  неякісного товару.  
Щодо доводів апеляційної скарги, що між ТОВ «Ісполін Плюс» та ВЧ 9960, якою приймався товар та складався акт,  не було укладено жодних зобов`язань, а договір було укладено з Національною академією Державної прикордонної служби України ім.Б.Хмельницького колегія зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.
Установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом (стаття 87 Цивільного кодексу України)
Згідно статті 88 Цивільного кодексу України у статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом.
Статтею 90 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Юридична особа може мати крім повного найменування скорочене найменування. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру. Юридична особа не має права використовувати найменування іншої юридичної особи.
Місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку (стаття 93 Цивільного кодексу України).
Позивачем в матеріали справи надано Статут Національної академії Державної прикордонної служби України ім.Б.Хмельницького, затверджений Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 18.06.2021 №279 АГ, згідно п.1.1 якого повним  офіційним найменуванням Академії є: Національна академія Державної прикордонної служби України імені Б.Хмельницького. Умовна назва – військова частина НОМЕР_1 . Юридичною адресою є м.Хмельницький, вул Шевченка, 46. 
Враховуючи викладене, колегія зазначає, що доводи відповідача про неукладення договору з військовою частиною та фальсифікування Акту №4  від 07.09.2021 судом відхиляються, як такі, що спростовуються матеріалами справи. 
При цьому відповідачем не заперечується обставина, що товар, згідно умов договору, було поставлено за адресою м.Хмельницький, вул Шевченка, 46, тобто за адресою Національної академії Державної прикордонної служби України ім.Б.Хмельницького, яка зазначена в Договорі №252 – 21 від 27.04.2021 про закупівлю продовольства. 
Згідно товарно транспортних накладних №ППН1635 від 07.09.2021 та  №ТТН1632 від 07.09.2021 поставка товару була здійснена  на адресу м.Хмельницький, 5,  вул. Шевченка, 46, про що було зазначено і в  Акті  №4, згідно якого,   місцем приймання продукції є   продовольчий склад Національної академії державної прикордонної служби України  м.Хмельницький, вул Шевченка, 46. 
Тобто поставка товару була здійснення саме за адресою Національної академії Державної прикордонної служби України ім.Б.Хмельницького, зазначеною в Договорі №252 – 21 від 27.04.2021 про закупівлю продовольства. 
Окрім того колегія відхиляє доводи апелянта, про пропуск позивачем строку, встановленого ч.8 ст. 269 Господарського кодексу України, згідно якої позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред`явлені протягом шести місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку  недоліків поставлених йому товарів, оскільки згідно з приписами п.7 Прикінцевих та перехідних положень Господарського кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Карантин в Україні було введено відповідно до    постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з 12.03.2020 та на час звернення з позовними вимогами не був скасований, отже, позивач не пропустив строк позовної давності.
Окрім того суд не вбачає підстав для скасування рішення в частині незадоволення клопотання про  стягнення витрат на професійну-правничу допомогу з огляду на наступне. 
Згідно ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Як передбачено п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Відповідно до ч. 9    ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Враховуючи встановлення судом обставин порушення відповідачем зобов`язання щодо поставки товару належної якості та не здійснення заміни неякісного товару, що стало причиною звернення за позовом у даній справі,  а також невиконання відповідачем обов`язків своєчасного звернення  з заявою про розподіл витрат на правничу допомогу, неподання попереднього  (орієнтовного) розрахунку  суми судових витрат, колегія погоджується з висновком суду про  відмову у задоволенні клопотання  про стягнення витрат на правничу допомогу. 
Відповідно до частин третьої-четвертої    статті 13 ГПК України    кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до    статті 73 ГПК України    доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі    статтею 77 вказаного кодексу    обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).
Відповідно до    статті 86 ГПК України    суд оцінює докази    за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.    Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.    Суд надає оцінку як зібраним у справі    доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.  
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Відповідно до    статті 129 Господарського процесуального кодексу України    судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст.  275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс”  на рішення  господарського  суду Дніпропетровської області від 26.10.2022 у справі №904/1786/22 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської  області від 26.10.2022 у справі №904/1786/22 залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю “Ісполін Плюс”.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                  В.Ф. Мороз

Суддя                                                            А.Є.Чередко

Суддя                                                                                          Л.А.Коваль