ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
01 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 359/9624/14-к
провадження № 51-558км23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча                                         ОСОБА_1 ,
судді:                                                 ОСОБА_2 ,  
ОСОБА_3 ,
 
секретар судового засідання                 ОСОБА_4 ,
учасники  судового провадження:
прокурор                                                     ОСОБА_5 ,
захисник                                                      ОСОБА_6 ,      
виправданий                                              ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 09 листопада 2022 рокув кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014110100000483, стосовно
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , 
виправданого за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор виклав вимогу до суду касаційної інстанції (далі - Суд) про скасування ухвалита призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у  зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор посилається на те, що суд апеляційної інстанції всупереч приписам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі -  КПК України) не надав належної оцінки апеляційним вимогам прокурора, не навів в ухвалі достатніх доводів на їх спростування та не вказав переконливих підстав, на яких залишив апеляційну скаргу без задоволення. Апеляційний розгляд мав формальний характер, наявні у висновках суду першої інстанції суттєві суперечності не усунуто.
Зазначає, що апеляційний суд залишив поза увагою твердження прокурора про неправильну оцінку доказів у вироку, про безпідставність висновків суду першої інстанції щодо недопустимості низки доказів, оскільки для цього не було підстав, передбачених ст. 87 КПК України, і у вироку їх не наведено. Наявні у провадженні докази обвинувачення в цілому узгоджуються між собою, а існуючі суперечності можливо було усунути на стадії апеляційного перегляду шляхом повторного дослідження обставин та доказів, зокрема виклику у судове засідання експертів, проте клопотання в порядку ст. 404 КПК Українибуло безпідставно відхилено. 
Вважає, що обвинувальний акт хоч і містить певні недоліки, на які послався  суд у вироку, проте вони не є суттєвими і не порушили права на захист обвинуваченого, який не зазначав про нерозуміння суті обвинувачення. Наведені в обвинувальному актіфактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення. Крім того, оцінка відповідності обвинувального акта вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України проводиться на стадії підготовчого провадження.
Указує, що потерпілий ОСОБА_8 під час досудового розслідування та судового розгляду послідовно наполягав на притягненні ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, що свідчить про відсутність процесуальних перешкод для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Тому суд першої інстанції, дійшовши висновку про відсутність у діях обвинуваченого ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, мав перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 на ч. 2 ст. 125 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами обставини кримінального провадження 
За вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2021 року  ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 296 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.
За ухвалою Київського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року апеляційну скаргу прокурора залишено беззадоволення, а вирок - без зміни.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, за викладених у вироку обставин.
Так, 29 березня 2014 року близько 12:30 ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 перебували в металевому човні марки «Прогрес-2» на р. Дніпро поблизу риболовецької бази «Рудяки», що розташована на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області, де ловили рибу за допомогою вудок. Під час ловлі риби двигун човна, на якому вони йшли по воді, неодноразово заплутувався в риболовецьку сітку. Через деякий час, коли двигун їхнього човна знову заплутався в риболовецьку сітку та зупинився, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , виплутавши сітку, вирішили її витягти з води до човна, щоб в майбутньому уникнути заплутування двигуна, усвідомлюючи при цьому, що незаконних дій вони не вчиняють, оскільки вилов риби за допомогою цієї сітки заборонено законом.
Під час того, як ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виплутували сітку з двигуна та збирали її до човна, до них по воді на човні марки «Skipper» підійшов ОСОБА_7 , який почав виражатися в їхню адресу нецензурною лайкою.
У цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в човні марки «Skipper» на р. Дніпро поблизу  риболовецької бази «Рудяки», проявляючи особливу зухвалість,                                        з метою самоствердитись за рахунок завдання фізичного болю, що виразилось в ігноруванні загальновизнаних правил поведінки в суспільстві, нахабному поводженні та прояві грубої сили, використовуючи малозначний привід, висловився на адресу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 нецензурною лайкою та почав погрожувати їм вбивством.
Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, тримаючи в руці револьвер марки «МЕ 38 Magnum-4R» калібру 4 мм, який заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, нічого не пояснюючи, здійснив постріли в бік ОСОБА_8 , влучивши йому в кисть лівої руки. Незаконні дії ОСОБА_7 були припинені ОСОБА_9 , який вибив з його руки револьвер та разом з ОСОБА_8 доставив ОСОБА_7 на берег.
Згідно з висновком експерта ОСОБА_8 отримав тілесне ушкодження у вигляді вогнепального поранення лівої кисті, яке виникло від дії кулі при пострілі з вогнепальної зброї, і відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
 
Позиції учасників судового провадження 
Від захисника ОСОБА_6  надійшли заперечення на касаційну скаргу прокурора.
У судовому засіданні прокурор частково підтримав подану касаційну скаргу, захисник та виправданий заперечили проти задоволення касаційної скарги. 
 
Мотиви Суду
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. 
За правилами ч. 1 ст. 370 КПК Українисудове рішення має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Згідно з вимогами частин 1, 2 ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції, зокрема, зазначаються: встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. 
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, не дотримався вказаних вимог закону.
На думку Суду, обґрунтованими є доводи касаційної скарги прокурора про те, що апеляційний суд в ухвалі не надав належної оцінки всім доводам, наведеним в його апеляційній скарзі.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_7  поза розумним сумнівом не доведена. 
Не погоджуючись з виправдувальним вироком стосовно  ОСОБА_7 , прокурор оскаржив його до суду апеляційної інстанції та у поданій апеляційній скарзі просив апеляційний суд скасувати вирок через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуальногозакону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7  винуватим за ч. 4 ст. 296 КК України з призначенням відповідного покарання, від відбування якого останнього слід звільнити з випробуванням.
На думку Суду, є обґрунтованими доводи прокурора, зазначені як в апеляційній, так і   в касаційній скаргах, про те, що у кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів причетності  ОСОБА_7  до вчинення кримінального правопорушення стосовно потерпілого ОСОБА_8 .
Зокрема, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 дійсно того дня отримав вогнепальне поранення лівої кисті, що підтвердили свідки  ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інші й не заперечував сам ОСОБА_7 .
Прокурор наголошував, що суд першої інстанції відкинув як докази показання потерпілого та свідків, не пояснивши у вироку, чому надав перевагу іншим доказам; не врахував висновків експертів та не усунув наявні в цих висновках суперечності шляхом допиту експертів, зокрема, з питання, чи може револьвер марки «МЕ 38 Magnum-4R» калібру 4 мм завдати відповідне тілесне ушкодження.
Крім того, дійшовши висновку про допущення в ході слідства порушення вимог кримінального процесуального закону при складанні, зокрема, протоколу огляду місця події, суд у вироку не вказав, яким чином ці порушення перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Поза увагою апеляційного суду залишилось те, що суд першої інстанції, дослідивши письмові докази та показання потерпілого й свідків, в яких містяться дані про наявність револьвера у ОСОБА_7 під час конфлікту з потерпілим та свідком ОСОБА_9 ,  з якого обвинувачений  неодноразово здійснював постріли,  про заподіяння потерпілому ОСОБА_8 поранення лівої  кисті руки, в зв`язку з чим йому на місці події на риболовецькій базі «Рудяки» було надано першу медичну допомогу, повністю відхилив їх, не навівши обґрунтовані мотиви такого рішення. Окрім того, зазначивши, що очевидці події надають суду взаємовиключні показання, суд дійшов висновку, що він позбавлений можливості в ході судового розгляду з`ясувати точні обставини конфліктної ситуації, яка відбулась на воді між обвинуваченим, потерпілим та свідком ОСОБА_12 , тобто судом належним чином не було з`ясовано обставини справи, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню.
Також в апеляційній скарзі прокурор стверджував, що суд першої інстанції, дійшовши висновку про відсутність у діях обвинуваченого ознак складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,мав перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 на ч. 2 ст. 125 КК України за наслідками, що настали.
Проте апеляційний суд залишив поза увагою, що суд першої інстанції, пославшись у вироку на ч. 1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, не врахував положення ч. 3 цієї статті щодо права суду на зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище обвинуваченого, та не перевірив чи наявні у діях  ОСОБА_7 ознаки іншого кримінального правопорушення, зокрема ч. 2 ст. 125 КК України, склад якого є менш тяжким, аніж той, що передбачений ч. 4 ст. 296 КК України. 
Закриття судом кримінального провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого судом, не виправдовує легітимних очікувань особи, яка зазнала шкоди і не узгоджується із завданнями кримінального судочинства. Відмова держави від кримінального переслідування особи за наявності у її діях ознак іншого кримінального-караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено обвинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного, а особу, якій завдано шкоду, поставить у становище правової незахищеності і створить умови для повторної віктимізації.
Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 03 липня 2019 року (справа №288/1158/16-к).
Таким чином, висновок суду першої інстанції про необхідність ухвалення виправдувального вироку стосовно  ОСОБА_7 є невмотивованим і передчасним.
Приймаючи рішення у цьому кримінальному провадженні, тривалість якого є надмірною, Суд враховує, що однією із загальних засад кримінального провадження є дотримання розумних строків судового розгляду, проте за встановлених обставин Суд не може залишити поза  увагою та без відповідного реагування обґрунтовані доводи прокурора щодо допущення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, та доводи його скарги щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Зазначене свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Крім того, недотримання судом апеляційної інстанції вимог ч. 2 ст. 419 КПКУкраїни, що перешкодило йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК Українитакож є підставою для скасування ухвали цього суду.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 415 КПК України, Суд не вбачає підстав для надання оцінки всім доводам, наведеним у касаційній скарзі, яку має бути надано судом під час нового розгляду.
За таких обставин касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційний суд повинен врахувати наведене та постановити законне й обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
 
ухвалив:
 
Касаційну скаргупрокурора задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року стосовно  ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                         ОСОБА_3