Ухвала
 
22 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 752/3784/17
провадження № 61-6786ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» про стягнення страхового відшкодування,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інго Україна» (далі - ПрАТ «ІНГО Україна»), яке змінило назву на Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО» (далі - АТ «СК «ІНГО»), та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду, інфляційні втрати та три проценти річних у загальному розмірі 170 878,90 грн.
 
Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що 29 серпня 2013 року з вини водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «DAF TE47XS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить Приватному підприємству «Гроцький Транс Експедиція», сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої було пошкоджено його автомобіль «Hyundai і30». 02 вересня 2013 року він повідомив свою страхову компанію про настання ДТП. Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 27 листопада 2013 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «ІНГО Україна». 05 грудня 2013 року він звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування та подав усі необхідні документи. Без узгодження з ним розміру страхового відшкодування ПрАТ «ІНГО Україна» сплатило йому 14 775,96 грн, хоча за висновком автотоварознавчого дослідження від 30 вересня 2013 року № 385, на проведення якого він поніс витрати в сумі 1 127,60 грн, розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику транспортного засобу «Hyundai і30», становить 45 706,69 грн. Вважає, що в даному випадку наявні підстави для стягнення з відповідача недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 30 930,73 грн (45 706,69 грн - 14 775,96 грн), а також витрат, понесених ним на проведення експертизи, - 1 127,60 грн. Крім того, у зв`язку з порушенням АТ «СК «ІНГО» строків виплати страхового відшкодування в нього виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, та пені на підставі статті 992 цього Кодексу. 
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 листопада 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «СК «ІНГО» на користь ОСОБА_1 вартість матеріального збитку та витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 31 548,33 грн, три проценти річних за період з 06 березня 2014 року по 31 квітня 2018 року в сумі 3 857,13 грн, інфляційні збитки в розмірі 38 322,28 грн та пеню в сумі 5 823,62 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 30 березня 2023 року апеляційну скаргу АТ «СК «ІНГО» залишено без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 листопада 2022 року - без змін.
 
05 травня 2023 року АТ «СК «ІНГО» подало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 березня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2023 року (на час подання касаційної скарги) - 2 684 грн.
 
Ціна позову в цій справі становить 170 878,90 грн, що станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн). Тобто справа № 752/3784/17 є малозначною в силу вимог закону. 
 
Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
Необхідність розгляду справи в касаційному порядку АТ «СК «ІНГО» мотивувало тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для нього. Оскаржуваними судовими рішеннями порушено норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що призведе до формування хибної правозастосовчої практики. 
 
Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
 
Наведені АТ «СК «ІНГО» обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, так як його касаційна скарга не містить посилань на неоднакове застосування касаційним судом одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, що вказувало б на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики. 
 
Формальне зазначення заявником, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не є обґрунтуванням обставин, передбачених підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів». 
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року). 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання АТ «СК «ІНГО» про поновлення строку на касаційне оскарження. 
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 березня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» про стягнення страхового відшкодування.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко