ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

02 травня 2023 року 	м.Суми	

Справа №591/5911/17 
Номер провадження 22-ц/816/227/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Рунова В. Ю. 
з участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М.

у присутності :
позивача – ОСОБА_1 та його представника – адвоката Давидова Андрія Григоровича, 
представника Державної казначейської служби України – Дєдушкіної Євгенії Вікторівни 
представника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії та Головного управління Національної поліції в Сумській області – Литвиненка Артура Олеговича 
представника Сумської обласної прокуратури – Микитенка Володимира Петровича 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України, Сумської обласної прокуратури, 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 грудня 2022 року в складі судді Сидоренко А.П., ухваленого в м. Суми, повний текст якого виготовлено 12 грудня 2022 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії, Головного управління Національної поліції в Сумській області, Сумської обласної прокуратури, третя особа: Окружна прокуратура міста Суми про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, мотивуючи свої вимоги тим, що у червні 2011 року слідчим СВ УМВС України в Сумській області відносно нього було порушено кримінальну справу за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 198, ч. 3 ст. 190,ч. 3 ст. 357 КК України. 15 червня 2011 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 серпня 2012 року його було засуджено до трьох років шести місяців позбавлення волі, грошові кошти в сумі 3887 грн., що були вилучені у нього, було обернуто в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 06 листопада 2012 року вирок суду першої інстанції було залишено в силі, однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу його захисника було задоволено, скасовано вирок Ковпаківського районного суду м. Суми, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 жовтня 2014 року кримінальну справу відносно нього за ч. 2 ст. 198, ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 357 КК України повернуто прокурору м. Суми на додаткове розслідування з мотивів неповноти досудового слідства.
01 листопада 2016 року Сумською місцевою прокуратурою було закрито кримінальне провадження за ч.2 ст.198, ч.3 ст.190, ч.3 ст.357 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. 06 червня 2017 року Сумською місцевою прокуратурою було закрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 355 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Посилаючись на те, що він відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 15 червня 2011 року по 04 вересня 2013 року, у зв`язку з чим був позбавлений можливості отримувати заробітну плату, поніс збитки, що із урахуванням мінімального розміру заробітної плати становлять 37937 грн 73 коп.
Крім того, зазначає, що в період часу з 15 червня 2011 року по 26 червня 2017 року, тобто 72 повних місяці, перебував під слідством, незаконно був засуджений та поміщений до виправних установ, чим було порушено його звичайне життя та організація діяльності, такі події створили моральний, психічний, виробничий та побутовий дискомфорт, було підірвано його ділову репутацію. Вказує, що лише виходячи з обрахування розміру мінімальної заробітної плати, сума відшкодування повинна становити не менше 230400 грн 00 коп., але дійсний розмір завданої йому моральної шкоди позивач оцінює в 1500000 грн. 00 коп.
Посилаючись на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. 22,23 ЦК України, уточнивши позовні вимоги, просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 37939 грн. 73 коп. та 1500000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2018 року вказана позовна заява задоволена частково. Стягнуто з держави Україна на користь ОСОБА_3 , шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 37939 грн 73 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 500000 грн 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Постановою Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2018 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2018 року залишене без зміни.
Постановою Верховного Суду від 01 липня 2020 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
03 червня 2021 року від Державної казначейської служби України надійшла заява про поворот виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2018 року, яку мотивувало тим, що 25 липня 2018 року до Державної казначейської служби України (далі - Казначейство) надійшла заява представника ОСОБА_3 від 23 липня 2018 року щодо виконання виконавчого листа Зарічного районного суду м. Суми по справі №591/5911/17, виданого на виконання вказаного рішення суду та у квітні - травні 2019 року на виконання цього судового рішення Державною казначейською службою України проведено перерахування коштів на користь позивача згідно платіжних доручень від 19 квітня 2019 року № 563 на суму 112580 грн. 53 коп. та від 17 травня 2019 року № 737 на суму 425359 грн. 20 коп. 
Посилаючись на те, що постановою Верховного Суду від 01 липня 2020 року по справі № 591/5911/17 частково задоволено касаційні скарги Казначейства та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 04 липня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляду до суду першої інстанції, у відповідності до ч.2 ст. 444 ЦПК України, просить суд вирішити питання щодо повороту виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2018 року по справі №591/5911/17 при ухваленні судового рішення по даній справі та стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного бюджету України сплачені грошові кошти на виконання судового рішення яке вподальшому було скасовано (т. 2, а.с.121).
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 грудня 2021 року залучено до участі у справі за вказаним позовом співвідповідачів Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії, Головне управління Національної поліції в Сумській області та Сумську обласну прокуратуру.
12 липня 2022 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, яка була прийнята судом першої інстанції до розгляду, в якій зазначає, що з метою з`ясування дійсного розміру компенсації моральної шкоди, позивач звернувся до незалежного оцінювача ОСОБА_4 , який 08 липня 2021 року виготовив довідку щодо визначення розміру компенсації моральної шкоди. Згідно вказаної довідки незалежний оцінювач визначив компенсацію моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 у розмірі 1507536 грн., яку він просить стягнути на свою користь з держави Україна шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу (т. 2, а.с.205-206).
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 37939 грн 73 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 500000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
В задоволенні заяви представника Державної казначейської служби України про поворот виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2018 року відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 , Сумської обласною прокуратурою та Державною казначейською службою України подані апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить змінити рішення суду в частині розміру відшкодування моральної шкоди, стягнувши з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 1507536 грн 00 коп. Також, просив вирішити питання щодо розподілу понесених ним під час апеляційного перегляду рішення суду витрат на професійну правничу допомогу. 
Свої доводи обґрунтовує тим, що визначений судом першої інстанції розмір спричиненої йому моральної шкоди не відповідає пережитим ним стражданням, спричиненими співробітниками органів досудового розслідування, завданим на все життя каліцтвам і його здоров`ю, і психіці. 
На переконання позивача, судом першої інстанції не було надано належної оцінки тим фактам, що він з 15 червня 2011 року по 04 вересня 2013 року відбував покарання в місцях позбавлення волі, звідки його було звільнено від покарання за станом здоров`я, яке не відновилося і на цей час. 
Позивач, навівши розрахунок , вважає, що суд першої інстанції оцінив розмір спричиненої йому моральної шкоди у сумі , яка, на його думку, не відповідає реаліям сьогодення. 
Крім того, звертає увагу на те, що суд першої інстанції оцінив спричинену йому моральну шкоду, в такому ж розмірі, що і у скасованому судовому рішення, яке ухвалювалося більш ніж 4 роки тому, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 3723 грн. 
Сумська обласна прокуратура, у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 змінити, зменшивши розмір моральної шкоди до 162810 грн, а в частині стягнення матеріальної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Доводи апеляційної шкоди мотивує тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що після повернення постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 жовтня 2014 року кримінальної справи відносно ОСОБА_3 для додаткового розслідування, підозра йому не оголошувалася, обвинувальний акт відносно нього до суду не направлявся, запобіжні заходи не обиралися, незаконні слідчі дії не проводилися, а тому відсутні правові підстави вважати, що позивач перебував під слідством чи судом з 02 квітня 2014 року по 06 червня 2017 року.
Вважає, що період за яким позивачу може бути відшкодована моральна шкода, слід обраховувати з 15 червня 2011 року (дати фактичного затримання та обрання запобіжного заходу) по 04 вересня 2013 року (дати звільнення позивача після відбування покарання), що складатиме 26 місяців та 9 днів, а не 72 місяці. Тому, беручи до уваги розмір мінімальної заробітної плати, що становить 6700 грн 00 коп., сума відшкодування моральної шкоди має становити 162810 грн 00 коп. 
Також, вважає, що позивачем не було доведено на доказах те, що вилучені в нього коти в сумі 3887 грн 00 коп. не були повернуті. Поданий позивачем розрахунок заподіяних збитків за період перебування в місцях відбування покарання не містить належних та допустимих доказів понесених ним цих збитків, зокрема працевлаштування позивача перед його затриманням. 
Відповідач Державна казначейська служба України в апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Вказує на те, що позивач на обґрунтування розміру моральних страждань не посилалася на жодний доказ, який підтверджував спричинення йому душевних страждань, а такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення. Зазначає, що позивачем не було надано доказів на підтвердження його працевлаштування перед затриманням та позбавлення можливості його працювати. Судом першої інстанції не було надано оцінку тому факту, що кошти з розмірі 537939 грн 73 коп. вже були перераховані позивачу за скасованим рішенням суду в цій справі. 
Сумською обласної прокуратурою подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому, просить доводи позивача залишити без задоволення, задовольнивши подану прокурора турою апеляційну скаргу. 
Управління МВС України в Сумської області, у відзиві на апеляційну скаргу позивача, посилаючись на недоведеність заявлених позивачем вимог, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_5 та його представника адвоката Давидова А.Г., які підтримали доводи апеляційної скарги позивача та заперечили проти задоволення апеляційних скарги відповідачів, думку представника відповідача Державної казначейської служби України – Дєдушкіної Є.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги казначейської служби та погодилась з апеляційною скаргою Сумської обласної прокуратури, а також заперечила проти апеляційної скарги позивача, думку представника Управління МВС України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії та ГУНП в Сумській області – Литвиненка А.О., який підтримав доводи апеляційних скарг відповідачів та заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача, пояснення представника Сумської обласної прокуратури – Микитенка В.П., який підтримав доводи апеляційної скарги прокуратури та доводи апеляційної скарги казначейської служби та заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача у справі, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріли справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні апеляційних скарг Сумської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України слід відмовити, з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 серпня 2012 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 189 ч. 2, ст. 190 ч. 3, ст. 357 ч. 3 КК України та засуджено до трьох років шести місяців позбавлення волі. Грошові кошти в сумі 3887 грн., що були вилучені у засудженого ОСОБА_3 та зберігалися на депозитному рахунку, обернуто в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди (т. 1, а.с.7-20).
06 листопада 2012 року ухвалою апеляційного суду Сумської області вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 серпня 2012 року було залишено в силі (т. 1, а.с.21-25).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 жовтня 2013 року касаційну скаргу захисника Булая Ю.І. було задоволено, скасовано вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 серпня 2012 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1, а.с.26-27).
Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 жовтня 2014 року кримінальну справу відносно обвинувачуваного ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 198, ч. 3 ст. 190,ч. 3 ст. 357 КК України повернуто прокурору м. Суми на додаткове розслідування з мотивів неповноти досудового слідства (т. 1, а.с.28-31).
Як вбачається з довідки про звільнення серія ПОД № 10787, позивач відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 15 червня 2011 року по 04 вересня 2013 року, звільнений по хворобі на підставі ухвали Комсомольського міського суду Полтавської області від 27 серпня 2013 року (т. 1, а.с.32).
Крім того, з наданої Сумською обласною прокуратурою на виконання ухвали Сумського апеляційної суду від 21 березня 2023 року довідки про рух кримінального провадження №12015200440000747 від 04 лютого 2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 355, ч. 3 ст. 357 КК України та кримінальної справи №11290315 та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадження №12015200440000747 вбачається наступне.
Кримінальну справу №11290315 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 357 КК України порушено 07 червня 2011 року. Після повернення судом цієї кримінальної справи для забезпечення організації та проведення подальшого досудового розслідування, 04 лютого 2015 року слідчим СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №12015200440000747 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України. 
29 вересня 2016 року слідчим СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №12016200440004256 за ознаками ч. 1 ст. 355 КК України та цього ж дня вказане кримінальне провадження об`єднано з кримінальним провадженням №12015200440000747. 
29 вересня 2016 року закрито кримінальне провадження за ч. 3 ст. 357 КК України, у зв`язку відсутністю складу кримінального правопорушення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. 
01 листопада 2016 року Сумською місцевою прокуратурою внесено до ЄРДР відомості під №420162010000182 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та під №420162010000183 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, які об`єднані з кримінальним провадженням №12015200440000747. 
Постановою Сумської місцевої прокуратури від 01 листопада 2016 року закрито кримінальне провадження № 12015240070000747 від 04 лютого 2015 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 190 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінальних правопорушень (т. 1, а.с.34-35).
06 червня 2017 року Сумською місцевою прокуратурою було закрито кримінальне провадження № 12016200440004256 від 29 вересня 2016 року за ч. 1 ст. 355 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення ч. 1 ст. 355 КК України.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був позбавлений можливості захистити своє порушене право, шляхом безпосереднього звернення до Управління міністерства внутрішніх справ України в Сумській області та Сумської обласної прокуратури. Суд першої інстанції визнав обґрунтованими доводи вимоги позивача про відшкодування спричинених йому збитків. Зокрема, підлягають стягненню на користь позивача збитки що складаються із 3887 грн 00 коп., з урахуванням інфляційних збитків, неповернутих йому коштів, що вилучені у нього та за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 серпня 2012 року були обернуті в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також 29387 грн 16 коп. втраченого заробітку за 24 місяці 20 днів перебування в установах Державної кримінально-виконавчої служби,що був обрахований з урахуванням мінімальної заробітної плати. 
При визначенні розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, спричиненої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, суд першої інстанції виходив з того, що під слідством і судом позивач перебував повних 72 місяці, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, визнаючи, що розмір моральної шкоди має бути не більше ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, встановив до відшкодування розмір 500000 грн 00 коп. 
Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
За правилами п. 2 ч.2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Частиною 1 статті 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
За змістом ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття  і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення; відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):
1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;
2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;
3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;
4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;
5) моральна шкода.
Розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку (статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється відповідачами в доводах апеляційної скарги, позивач звертався як до УМВС України в Сумській області, так і до Сумської місцевої прокуратури з питанням визначенням розміру спричинених йому збитків та моральної шкоди, в наслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.
Проте, ліквідаційна комісія УМВС України у Сумській області повідомила, що питання визначення розміру виплат відноситься до повноважень Сумської місцевої прокуратури, якою було прийнято рішення про закриття кримінального провадження щодо позивача, а Сумською місцевою прокуратурою надано відповідь, що це питання віднесено до повноваження органу, який здійснював досудове розслідування – УМВС України в Сумській області (т.1, а.с. 39, 40). 
Тобто, як обґрунтовано вказував суд першої інстанції, позивач позбавлений можливості вирішити питання відшкодування спричинених незаконним притягненням до кримінальної відповідальності в позасудовому порядку. 
Також, колегія суддів бере до уваги і позицію відповідачів – УМВС України в Сумській області та Сумської обласної прокуратури щодо заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, що також вказує про наявність між сторонами спору, в тому числі щодо розміру спричиненої позивачу шкоди. 
Колегія суддів вважає непереконливими доводи відповідачів, викладені в поданих ними апеляційних скаргах, щодо недоведеності спричинення позивачу незаконним засудженням збитків, у виді втраченого заробітку та вилучених у нього коштів. 
Зокрема, встановлено, що під час проведення досудового розслідування кримінальної справи за обвинуваченням позивача у нього були вилучені грошові кошти в сумі 3887 грн, які були вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 серпня 2012 року, обернуті в рахунок відшкодування шкоди .
Виходячи з положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, обов`язок доведення повернення позивачу вилучених під час проведення досудового розслідування коштів, покладено саме на відповідачів, які заперечують проти задоволення позову в цій частині вимог. Проте, під час розгляду цієї цивільної справи таких доказів відповідачами - УМВС України в Сумській області та Сумською обласною прокуратурою, які безпосередньо мають доступ до матеріалів кримінальних проваджень відносно ОСОБА_3 , що були закриті вищезазначеними постановами Сумської місцевої прокурати, подано не було. 
Зі змісту пункту 7 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 96 року N 6/5/3/41 слідує, що відповідно  до  ст.3 цього Закону  відшкодуванню громадянинові підлягають не лише  заробіток, а й інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.
Згідно вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 серпня 2012 року вбачається, що ОСОБА_3 здійснював підприємницьку діяльність. 
Доказів на підтвердження того, що у період перебування під вартою та відбування призначеного вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 серпня 2012 року покарання у виді позбавлення волі (15 червня 2011 року по 04 вересня 2013 року), позивач отримував дохід від проведення підприємницької діяльності, суду надано не було. 
Визначений судом першої інстанції розмір втраченого позивачем заробітку, обраховано виходячи з визначеного у 2011-2013 роках розміру мінімальної заробітної плати, що відповідає вимогам пункту 8 вказаного Положення. 
Перевіряючи рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке. 
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин    з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження    № 61 1132св22).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).
У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня  1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня   2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.
Для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, необхідно встановити тривалість незаконних дій щодо позивача, тобто строк, за який буде розраховуватися розмір відшкодування.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення тривалості незаконних дій щодо ОСОБА_1 , а доводи апеляційної скарги Сумської обласної прокурату про те, що позивач після прийняття Ковпаківським районним судом м. Суми 02 жовтня 2014 року постанови про повернення матеріалів кримінальної справи відносно нього прокурору м. Суми на додаткове розслідування не був особою, що перебував під слідством, так як підозра йому не оголошувалася, а слідчі дії не проводилися щодо нього, вважає непереконливими. 
Так, повернення справи на додаткове розслідування має на меті продовження дослідження обставин справи, які не були або були неповно встановлені при первісному розслідуванні. Тобто кримінальна справа продовжує існувати, а не формується заново, тому досудове розслідування в даному випадку хоча і мало проводитися за положеннями КПК України, але з урахуванням того, що особа вже перебувала у статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного за Кримінально-процесуальним кодексом України 1960 року (далі - КПК України 1960 року).
Згідно з частиною першою статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.
Саме по собі внесення відомостей про злочин до ЄРДР не є порушенням нової справи, а є лише забезпеченням порядку проведення досудового слідства, передбаченого КПК України. Тобто зберігається вся доказова база та є чинними всі процесуальні дії, вчиненні в ході розслідування кримінальної справи за положеннями КПК України 1960 року.
Зазначене підтверджується зокрема й тим, що у постановах прокурора Сумської місцевої прокуратури від 01 листопада 2016 року та від 06 червня 2017 року, якими були закриті кримінальне провадження №12015240040000747 від 04 лютого 2015 року в частині кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 190 КК України та кримінальне провадження за №12016200440004256 від 29 вересня 2016 року за ч. 1 с. 355 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_3 складу вказаних кримінальних правопорушень, перевірялася і встановлювалася причетність позивача до вчинення інкримінованих злочинів в рамках кримінальної справи №11290315. 
Зважаючи на викладене, доводи відповідача Сумської обласної прокуратури про те, що  ОСОБА_3 втратив статус обвинуваченого у кримінальній справі №11290315 і не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні №12015240040000747 від 04 лютого 2015 року, є неспроможними.
Як обґрунтовано вказував суд першої інстанції, незаконні дії органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, суду, завдали моральної втрати ОСОБА_1 , призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя та з врахуванням страждання, заподіяні йому внаслідок психічного впливу, що призвело до позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Однак, колегія суддів не може погодитися з присудженим до стягнення судом першої інстанції розміром моральної шкоди.
Так, врахувавши час перебування ОСОБА_3 під слідством, що становить 72 повних місяці (з липня 2011 року по червень 2017 року), та розмір мінімальної зарплата на час розгляду справи - 6700 грн 00 коп., судом першої інстанції визначено, що мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 482400 грн 00 коп. Керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, визнаючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд встановив розмір на відшкодування моральної шкоди в сумі 500000 грн 00 коп.
Тобто, як обґрунтовано вказував позивач у доводах апеляційної скарги, судом першої інстанції визначено моральну шкоду в межах визначеного ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» мінімального розміру.
Проте, судом першої інстанції не було враховано правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладену у постанові від 20 вересня 2018 року у справі  № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18 ), в якій йдеться про те, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи   з установленого законодавством мінімального розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Отже, цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить також від таких чинників, як характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зменшення престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному та повному розмірі.
Встановлено, що позивач незаконно перебував під кримінальним переслідуванням 72 місяці, з яких 2 роки 2 місяці та 20 днів відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби, та був звільнений від відбування покарання за хворобою. 
Крім того, в період знаходження позивача під слідством та під час відбування покарання в місцях позбавлення волі, у позивача значно погіршився стан здоров`я, що підтверджується наданою ним медичною документацією (т.1, а.с. 79-80). 
З огляду на зазначене, оскільки позивачем доведено негативний вплив неправомірних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду на його фізичний та психологічний стан, шкоду його діловій репутації, колегія суддів дійшла до висновку, що вказані обставини, є підставою для збільшення розміру гарантованого державною мінімального розміру відшкодування моральної шкоди до 600000 грн 00 коп. 
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав, передбаченим ст. 444 ЦПК України для задоволення заяви представника Державної казначейської служби України про поворот виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2018 року.
Разом з тим, наданими Державною казначейською службою України платіжними дорученнями № 563 від 19 квітня 2019 року на суму 112580 грн 53 коп. та №737 від 17 травня 2019 року на суму 425359 грн 20 коп. (т.2, а.с. 124, 125) підтверджується перерахування ОСОБА_3 37939 грн 73 коп. в рахунок відшкодування майнової та 500000 грн 00 коп. - моральної шкоди, що були стягнуті з Державного бюджету України рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2018 року, яке в подальшому було скасовано постановою Верховного Суду від 01 липня 2020 року. 
З метою недопущення подвійного стягнення з Державного бюджету України позивачу спричиненої йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності майнової та моральної шкоди, кошти сплачені позивачу за вказаними платіжними дорученнями підлягають зарахуванню в рахунок погашення стягнутих з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 сум за оскарженим рішенням суду ( з урахуванням змін внесених цією постановою), а тому необхідно вважати виконаним рішення Зарічного районного суду м.Суми від 5 грудня 2022 року в частині стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 37939 грн 73 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та постанову Сумського апеляційного суду від 2 травня 2023 року в частині стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 500000 грн 00 коп.
Таким чином, у відповідності до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру присудженого до стягнення моральної шкоди, стягнувши з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_6 600000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                                     
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Сумської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 грудня 2022 року в частині розміру присудженої до стягнення моральної шкоди змінити. 
Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь  ОСОБА_1  600000 гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 грудня 2022 року залишити без змін. 
Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 5 грудня 2022 року в частині стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 37939 грн 73 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та постанову Сумського апеляційного суду від 2 травня 2023 року в частині стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 500000 грн 00 коп. вважати виконаними.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 3 травня 2023 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   В. Ю. Рунов