Дата документу 08.05.2023 Справа № 333/1089/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Справа № 22-ц/807/753/23                                        Головуючий у 1-й інстанції: Піх Ю.Р.
Є.У.№ 333/1089/21                                               Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року                                                        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
Головуючого:        Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
                      Дашковської А.В., 
розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНКІ БРАЗЕРС» до   ОСОБА_1 про стягнення боргу, 
із апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНКІ БРАЗЕРС» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2022 року,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2021 року ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором суборенди №20-01/20 від 20.01.2020, у розмірі 20 056,74 грн., у тому числі орендної плати у розмірі 14 400 грн., за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 2 520 грн., суми інфляційних витрат у розмірі 485,48 грн., пені у розмірі 585,04 грн., штраф у розмірі 1 920 грн..
Позивач зазначав, що 20.01.2020 між ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС» як суборендодавцем та ОСОБА_2 як суборендарем було укладено договір суборенди нежитлового приміщення № 20-01/20, предметом якого було приміщення, площею 14,0 кв. м.. літ.А-2, розташоване по АДРЕСА_1 . За умовами договору розмір орендної плати щомісячно складає 1 600 грн. Плата за спожиті комунальні послуги, утримання будинку і прибудинкової території компенсується суборендарем окремо на підставі виставлених рахунків.
Посилаючись на те, що з червня 2020 року відповідачка припинила вносити орендну плату і компенсувати витрати на утримання будинку і прибудинкової території, просив про задоволення позову.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2022 року позовні вимоги залишено без задоволення.
Судове рішення мотивовано тим, що зібраними у справі доказами неможливо встановити наявність заборгованості за договором суборенди. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС» в особі представника адвоката Хілька А.С. подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати,  і ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості по договору суборенди. 
Апеляційна скарга і копія ухвали про відкриття апеляційного провадження направлені за останньою відомою адресою місця проживання ОСОБА_2 , провернулися до суду із позначкою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».
18 квітня 2023 року на офіційному вебсайті апеляційного суду розміщено оголошення про відкриття апеляційного провадження у цій справі.
Апеляційна скарга і копія ухвали про відкриття апеляційного провадження 20.04.2023 був надісланий до електронного кабінету адвоката Скрима В.А., яка представляла інтереси відповідачки у суді першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті  369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд  здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що із наданих позивачем доказів не можливо встановити, чи дійсно має місце заборгованість за Договором оренди. Договір це вид документа у загальному випадку не є первинним документом, підписання договору лише свідчить про наміри двох суб`єктів здійснити певні дії щодо товарів, робіт чи послуг. 
Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права, вони не відповідають фактичним обставинам справи, а тому з ними не можна погодитися.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Судом встановлено, 20.01.2020 між Позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір суборенди нежитлового приміщення № 20-01/20 на строк по 19.01.2021 (а.с.3-5).
Відповідно до умов п. 1.1. Договору Орендар (Позивач) передає, а суборендар (Відповідач) приймає в строкове платне користування визначене майно: нежитлове приміщення, загальною площею 14,0 кв. м, літ.А-2, по АДРЕСА_1 .
На виконання умов Договору 20 січня 2020 року Позивачем згідно Акту приймання-передавання нежитлового приміщення було передано Відповідачу визначене манно: нежитлове приміщення» загальною площею 14,0 кв.м., літ.А-2 по АДРЕСА_1 .
Згідно із п.2.1. Договору за користування майном щомісяця Відповідач сплачує Позивачу орендну плату в сумі 1600 (одна тисяча шістсот гривень) 00 коп. Орендна плати за кожний наступний місяць сплачується Відповідачем до 10 числа поточного місяця шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Позивача на підставі цього рахунку.
Відповідно до умов п.2.3. Договору в орендну плату не входять витрати за комунальні послуги (вода, електроенергія, опалення, послуги утримання будинку і прибудинкової території/сигналізація, вивіз сміття, ліфту, охорони). Оплата зазначених платежів сплачується Відповідачем Позивачу на підставі виставлених рахунків.
За прострочення виконання суборендарем у встановлений термін грошових зобов`язань протягом 30 календарних днів за місяцем обов`язкової оплати за цим договором він сплачує штраф у розмірі 15% від простроченої суми та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення (п.7.2 договору).
Відповідачем рахунки з оренди приміщення та компенсації послуг утримання будинку і прибудинкової території за період з червня 2020 року до січня 2021 року не сплачені.
В даному спорі між сторонами склались зобов`язальні правовідносини, які виникли із договору суборенди нежитлового приміщення та регулюються главою 58 ЦК України, а також загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. 
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
У статті 626 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Частинами першою-третьою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Отже, орендар за цим договором набуває статусу титульного володільця на певний строк, тривалість якого визначається домовленістю сторін, законом (у тому випадку, коли законом установлені максимальні (граничні) строки, а орендодавець і орендар не встановили строк оренди чи встановили більший строк) та їх волею про розірвання договору.
Таким чином, умова про строк користування майном обумовлена суттю самих відносин договору суборенди.
За змістом ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. 
Водночас, заборгованість ОСОБА_2 перед ТОВ «МАНКІ БРАЗЕРС» по суборендній платі за орендованим нежитловим приміщенням за найманий період фактичного користування не сплачена. 
Доказів дострокового розірвання договору суборенди, або належної оплати у відповідності з умовами договору відповідачка суду не надала.
Аналіз статті 205 ЦК України свідчить, що волевиявлення учасника (-ів) правочину може виражатися в: певних діях; мовчанні; усній формі; письмовій (електронній) формі. Мовчання слід вважати вираженням волі сторони правочину, коли воно при конкретній ситуації може бути підданим оцінці як прояв волі, направленої на вчинення правочину. Законодавець передбачає можливість вираження волі сторони правочину мовчанням тільки в разі якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 205 ЦК України). Традиційним прикладом такого випадку виступає конструкція поновлення договору найму (tacite reconduction). Якщо наймач продовжує користуватися річчю після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (стаття 764 ЦК України).
Разом з тим, у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право – обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
При цьому відповідно до частини третьої статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
ОСОБА_2 не виконала зобов`язання за Договором суборенди від 20 січня 2020 №20-01/20, оскільки з червня 2020 року не вносила плату за користування нежитловим приміщенням (майном).
Посилання суду на те, що у відповідачки не виникло обов`язку зі сплати орендної плати і комунальних послуг, оскільки позивачем не надано доказів надсилання їй рахунків на оплату, є помилковим.
Хоча в договорі суборенди і зазначено, що оплата здійснюється на підставі рахунку, проте за змістом ст.762 ЦК України та у відповідності до п.2.1 договору така умова внесення оплати не змінює строку виконання грошового зобов`язання – до 10 числі кожного місяця та його розміру.
За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти як оплату за надані послуги. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст.212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст.613 ЦК, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити послуги із суборенди.
Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 02.07.2019 у справі 918/537/18, від 26.02.2020 у справі №915/400/18 та інш. 
Вказаних обставин, суд першої інстанції зазначене не врахував, тому колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «МАНКИ БРАЗЕС» щодо стягнення заборгованості по суборендній платі за Договором №20-01/20 від 20.01.2020 за період з червня 2020 по січень 2021 у розмірі 14 400 грн., заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 2 520 грн., суми інфляційних витрат у розмірі 485,48 грн., штрафних санкцій у розмірі 2 505,04  грн. підлягають до задоволенню. 
З огляду на вищезазначене, рішення суду першої інстанції не може вважати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 2 статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно до п.1 ч.2 ст. 141 УПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача по справі.
Обсяг наданих адвокатом послуг та витрачений на це час, зафіксований в акті приймання-передачі та детальному описі робіт (наданих послуг) та здійснених витрат виконаних адвокатом необхідних для надання правничої допомоги у справі і становить 8 000 (вісім тисяч) грн. (а.с.87) та у детальному описі робіт адвокатом Хілько А.С. (а.с.88).
Зважаючи на норми закону та відповідно до п 4.1. за надання правової допомоги Адвокатом, Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату гонорар. Розмір гонорару визначається з урахуванням складності справи, ціни позову, значенням справи для Клієнта, витрат Адвоката, кваліфікації і досвіду Адвоката. фінансового стан Клієнта, а також розумності та інших істотних обставин і визначається у Описі робіт.
Факт оплати послуг Адвоката підтверджується платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи, та платіжним дорученням доданим до даного клопотання (а.с.89). 
На підставі ст.141 ч.1,ч.13 ЦПК України  та враховуючи те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, судові витрати у вигляді сплати судового збору в суді першої та апеляційної інст 08101963анції на загальну суму 5675,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн., які підтверджені належними і допустимими доказами, також підлягають компенсації за рахунок ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 381-384  ЦПК України, апеляційний суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНКІ БРАЗЕРС» в особі представника   адвоката Хілька Антона Сергійовичазадовольнити. 
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2022 року  у цій справі скасувати та ухвалити нове – про задоволення позову.
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНКІ БРАЗЕРС» заборгованість за Договором №20-01/20 суборенди нежитлового приміщення від 20.01.2020 за період з червня 2020 року по січень 2021 року у розмірі 14 400 грн.(чотирнадцять тисяч чотириста гривень), за утримання будинку і прибудинкової території у розмірі 2 520 грн. (дві тисячі п`ятсот двадцять гривень), три проценти річних від простроченої суми у розмір 146,22 грн. (сто сорок шість гривень 22 копійки) , інфляційні втрати у розмірі 485,48 грн. (чотириста вісімдесят п`ять гривень 48 коп), штрафні санкції у розмірі 2 505, 04 грн. (дві тисячі п`ятсот п`ять гривень 04 коп.), а всього 20 056, 74 грн. (двадцять тисяч п`ятдесят шість гривень 74 коп.). 
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНКІ БРАЗЕРС» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5675 грн. (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень), та 8 000 грн. (вісім тисяч гривень) – компенсації витрат на правничу допомогу адвоката Хілька А.С.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Головуючий: І.В. Кочеткова
Судді: А.В. Дашковська
О.М. Кримська