РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 562/2214/22
Провадження № 22-ц/4815/422/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Ковальчук Н.М., Майданіка В.В.,

учасники справи: 
позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,
відповідач:  ОСОБА_1 , 

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2022 року, ухвалене в складі судді Кушніра О.Г., у справі № 562/2214/22,

в с т а н о в и в :
У жовтні 2022 року Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
Позов мотивовано тим, що 16 жовтня 2019 року в м. Рівне, по вул. Чорновола, 63 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Mersedes-Benz» з д.н.з. « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_3 та «Skoda Fabia» з д.н.з. « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_1 . Причиною ДТП стало те, що відповідач, керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia» з д.н.з. « НОМЕР_2 » порушив правила дорожнього руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mersedes-Benz» з д.н.з. « НОМЕР_1 », що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу. Винним у вчинені адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП визнано  ОСОБА_1 .
На момент ДТП автомобіль марки «Mersedes-Benz» з д.н.з. « НОМЕР_1 », було застраховано в ПрАТ «Страхова група «ТАС» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №FO-00369247 від 16 квітня 2019 року.
13 листопада 2019 року позивач сплатив страхове відшкодування в розмірі 104916,39 грн. Приватному акціонерному товариству «Волинь-Авто» який здійснював ремонт автомобіля ТОВ «ЮТ-Агро».
На підставі викладеного та керуючись статтею 993 Цивільного кодексу України, ПрАТ «Страхова група «ТАС» просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 104916,39 грн.
Просить про задоволення позовних вимог.
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2022 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування в сумі 104916 (сто чотири тисячі дев`ятсот шістнадцять) грн. 39 коп.
Вирішено питання про судові витрати.
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив із положень статті 993 ЦК України та статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зазначив, що вина ОСОБА_1 доведена постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2019 року у справі № 569/19899/19.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволені позовних вимог відмовити.
Зазначає, що оскільки на момент виникнення ДТП його автомобіль не був застрахований, то відшкодування шкоди позивачу має здійснюватись МТСБУ відповідно до статей 38.2.1 та 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.
Вказує, що позивач, як страховик потерпілого набувши право останнього на отримання страхового відшкодування повинен був звернутися до МТСБУ, в порядку встановленому Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не до нього із зазначеним позовом.
Відзив до апеляційного суду не надходив.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення відповідає.
Установлено, 16 жовтня 2019 року о 09:08 годині по вул.Чорновола, 63 в м.Рівне ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Skoda Fabia» з д.н.з. « НОМЕР_2 », не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mersedes-Benz» з д.н.з. « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали пошкодження.
На момент ДТП автомобіль марки «Mersedes-Benz» з д.н.з. « НОМЕР_1 », було застраховано в ПрАТ «Страхова група «ТАС» на підставі договору договору добровільного страхування наземного транспорту №FO-00369247, укладеного 16 квітня 2019 року між ТОВ «ЮТ-Агро» в особі ОСОБА_3 та ПрАТ «Страхова група «ТАС».
Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 104916,39 грн., що підтверджується рахунком-фактурою №VA00005991від 22 жовтня 2019 року.
На підставі заяви ТОВ “ЮТ-АГРО”, страхового акта №05053/24/919 позивачем було виплачено страхове відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП у розмірі 104916,39 грн. 
Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 22.11.2019 року ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Разом з тим цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 (винуватця дорожньо-транспортної пригоди) на момент ДТП застрахована не була.
Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).
Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно з пунктом 39.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і далі в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що МТСБУ має ряд важливих завдань, до яких належить, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим законом.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко визначає умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів.
Згідно з підпунктом 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для забезпечення виконання зобов`язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому, крім інших, створено фонд захисту потерпілих у ДТП (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим законом.
Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим законом.
Установлено, що цивільно-правова відповідальність водія (винуватця дорожньо-транспортної пригоди) на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, і в матеріалах справи відсутні докази, що сам водій належить до пільгової категорії осіб, визначених пунктом 13.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
При цьому МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування (пункт 41.3 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Таким чином, за наявності договору добровільного страхування страхувальник (потерпілий) може отримати страхове відшкодування від свого страховика за договором добровільного страхування. При цьому МТСБУ відшкодовує потерпілому частину шкоди, яка не компенсована за договором добровільного страхування, у разі якщо винуватець ДТП (власник транспортного засобу) не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
У справі встановлено, що за договором добровільного страхування, що є іншим видом страхування, потерпілий отримав страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля від позивача (страховика).
Заподіяння потерпілому шкоди внаслідок винних дій водія у ДТП стало підставою для виникнення деліктного зобов`язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондує відповідний обов`язок особи, яка завдала шкоди, відшкодувати заподіяну шкоду. Водночас така ДТП є підставою для виникнення зобов`язання згідно з договором добровільного страхування, в якому потерпілий має право вимоги до страховика (позивач).
Зазначені зобов`язання не виключали одне одного.
Потерпілому належало право вимоги в обох видах зобов`язань – деліктному та договірному.
Він на власний розсуд обрав спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги до страховика (позивач), від якого отримав страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля.
Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.
Аналогічне правило викладено в пунктах 3.6, 3.7 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у ДТП (затверджено протоколом Координаційної ради МТСБУ від 06 грудня 2012 року № 31/2012), за змістом якого МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих компенсує витрати страховика за договором майнового страхування в межах здійсненого ним страхового відшкодування виключно у разі настання ДТП з вини осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та у разі, коли відповідальною за шкоду, спричинену внаслідок ДТП, є особа, відповідальність якої застрахована за договором ОСЦПВ іншим страховиком–членом МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований.
При відсутності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у винуватця дорожньо-транспортної пригоди страховик потерпілого, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, не набуває права звернення до МТСБУ, оскільки в пункті 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо зазначено, що у такій ситуації у МТСБУ не виникає обов`язку здійснювати відповідне відшкодування (регламентні виплати) страховикам.
Отже, позивач не мав підстав для звернення до МТСБУ із позовом про відшкодування витрат, і пред`явивши вимоги безпосередньо до винуватця дорожньо-транспортної пригоди, діяв відповідно до закону.
З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Страхова група «ТАС» було виплачено страхове відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП у розмірі 104916,39 грн. 
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди власнику застрахованого автомобіля «Mersedes-Benz» державний номерний знак « НОМЕР_1 », в порядку суброгації.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно зі статтями 81 ЦПК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, визначених статтею 993 ЦК України та статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для задоволення позову ПрАТ «Страхова група «ТАС», оскільки воно здійснило виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу «Mersedes-Benz» з д.н.з. « НОМЕР_1 », та отримало у межах фактичних затрат право вимогидо винної у ДТП особи ОСОБА_1 .
Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.
Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Витрати, за подання апеляційної скарги слід віднести за рахунок відповідача. 
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2022 року залишити без зміни.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 20 квітня 2023 року.

Головуючий :                                                         Гордійчук С.О.

Судді :                                                                Ковальчук Н.М.

                                                                       Майданік В.А.