ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5256/23 Справа № 216/3044/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 216/3044/19
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони
позивач Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»
відповідач  ОСОБА_1 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року, яке ухвалено суддею Кузнецовим Р.О.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, 
УСТАНОВИВ:
В травні 2019 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що КПТМ «Криворіжтепломережа», за специфікою своєї виробничої діяльності, здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. 
На виконання своїх зобов`язань КПТМ «Криворіжтепломережа» надавало послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , обєктом теплопостачання є нежитлове приміщення, що належить відповідачу ОСОБА_1 .
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, за період 25 жовтня 2016 року по 31 грудня 2018 року утворилась заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в сумі 62 182,50 грн.
Оскільки відповідач добровільно заборгованість не сплачує позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги, а саме послуги з постачання теплової енергії в розмірі 62 182,50 грн., пеню в розмірі 2 423,14 грн., суму збитків від інфляції в розмірі 7 291,85 грн. та 3% річних у розмірі 2 244,95 грн. за період з 25 жовтня 2016 року по 31 грудня 2018 року, що утворились за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того позивач просив суд стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1 921 грн. 
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» суму боргу за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 62 182,50 грн., пеню в розмірі 2 423,14 грн., суму збитків від інфляції в сумі 7 291,85 грн., 3% річних у розмірі 2 244,95 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 921 грн.
В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог повивача посилаючись на те, що 01 червня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пари № 5206. Згідно з п. 1.3 Договору постачальник відпускає споживачу теплову енергію на об`єкти, вказані в таблиці 2, у відповідності зі встановленим планом споживання з 01 червня 2008 року по 01 червня 2009 року. Згідно з п. 6.1 Договору, дійсний договір діє з 01 червня 2008 року по 01 червня 2009 року та вважається щорічно пролонгованим, якщо за місяць до закінчення строку не надійде заява однієї зі сторін про відмову від Договору або його перегляд. Відповідно до заяви від 12 грудня 2008 року відповідач направила позивачу заяву про розірвання Договору у зв`язку з неналежним виконанням постачальником умов Договору. Також, повторно відповідна заява була направлена 26 серпня 2009 року. Таким чином, позивач вважає, що договір вважається розірваним з 01 вересня 2009 року. Подальше регулювання відносин між постачальником та споживачем здійснювалось на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Постанови КМУ № 630 від 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Оскільки договір № 5206 від 01 червня 2008 року є розірваним з 01 вересня 2009 року, то дія його положень не поширюється на період з 25 жовтня 2016 року по 31 грудня 2018 року, а тому нарахування пені згідно з умов Договору є незаконним.
Також апелянт зауважує на тому, що згідно з актом-приписом від 29 грудня 2008 року за адресою: АДРЕСА_2 , (абонент магазин Богема) була опломбована запірна арматура на елеваторному вузлі у зв`язку з наявною заборгованістю. В акті зазначено, що теплоносій на вказане приміщення подаватись не буде до повного погашення заборгованості. Згідно з актом-претензією від 19 січня 2009 року у вказаному приміщенні зафіксоване представником КПТМ «Криворіжтепломережа» надання послуги опалення неналежної якості. Відповідно до акту-претензії № 10 від 18 лютого 2009 року, у вказаному приміщенні зафіксоване надання послуги опалення неналежної якості. Згідно з актом від 18 березня 2020 року за вказаною адресою всі обігрівачі відімкнені від центральної системи опалення за заявою ОСОБА_1 . 
Відповідач вважає, що вона здійснила всі заходи для захисту своїх прав як споживача житлово-комунальних послуг, зафіксувала неналежну якість послуг, зафіксувала не надання послуги, звернулась із заявою про відключення від мережі централізованого опалення, натомість отримала нарахування оплати за ненадані послуги.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції установлено та з матеріалів справи убачається, що КПТМ «Криворіжтепломережа», відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (надалі по тексту – Правила), надає населенню м. Кривого Рогу, а також підприємствам, установам і організаціям теплову енергію для потреб опалення, у тому числі й за місцем проживання відповідача.
Між позивачем та відповідачем укладений договір № 5206 від 01 червня 2008 року на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пари. Відповідно до таблиці 2, яка є невід`ємною частиною договору, об`єктом теплоспоживання є нежитлове приміщення (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Свої договірні зобов`язання КПТМ «Криворіжтепломережа» виконало, а саме: постачання теплоносія протягом всього періоду, передбаченого договором, проводилось, не порушуючи щорічні розпорядження виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про початок та закінчення опального періоду». Облік споживання теплової енергії здійснюється згідно з приладами обліку або розрахунковим способом, за їх відсутності, що передбачено п. 2.1 Договору.
Згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості за послугу з постачання теплової енергії (а.с.11), сума боргу відповідача за період з 25 жовтня 2016 року по 31 грудня 2018 року становить 62 182,50 грн. Крім того, за вказаний період позивачем нараховано пеню в розмірі 2 423,14 грн., суму збитків від інфляції в розмірі 7 291,85 грн. та 3% річних у розмірі 2 244,95 грн. (а.с.12-13).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у встановлені законом строки не вносила плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, в силу вимог ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує.
Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом за власні кошти. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпечення збереження його властивостей тощо. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Опалення є однією із витрат пов`язаною зі зберіганням майна, а отже оплата за надані послуги для сталого функціонування приміщення є обов`язком власника.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно з абз. 6 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.
Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Пунктом 8 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.
Як убачається із матеріалів справи, 01 червня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пари № 5206. Згідно з п. 1.3 Договору постачальник відпускає споживачу теплову енергію на об`єкти, вказані в таблиці 2, у відповідності зі встановленим планом споживання з 01 червня 2008 року по 01 червня 2009 року. Згідно з п. 6.1 Договору, дійсний договір діє з 01 червня 2008 року по 01 червня 2009 року та вважається щорічно пролонгованим, якщо за місяць до закінчення строку не надійде заява однієї зі сторін про відмову від Договору або його перегляд.
Враховуючи ту обставину, що відповідач у встановлені законом строки не вносила плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії, пені та застосування приписів ст.625 ЦК України шляхом нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період прострочки виконання зобов`язань.
Колегією суддів перевірено наданий позивачем розрахунок заборгованості за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії, пені, інфляційних втрат та 3% річних, з яким колегія суддів погоджується та вважає його вірним.
На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за послугу з постачання теплової енергії в розмірі 62 182,50 грн., пеню в розмірі 2 423,14 грн., суму збитків від інфляції в сумі 7 291,85 грн., 3% річних у розмірі 2 244,95 грн. 
При цьому колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що позивач вважає, що договір № 5206 на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пари від 01 червня 2008 року вважається розірваним з 01 вересня 2009 року, оскільки, відповідно до умов п. 6.1 вказаного договору він діє з 01 червня 2008 року по 01 червня 2009 року і вважається пролонгованим, якщо за місяць до закінчення строку не надійде заява однієї зі сторін про відмову від Договору або його перегляд. При повідомлені однією із сторін про розірвання цього договору він може бути розірваний. Але при наявності заборгованості за споживачем, нарахування за договором припиняються, натомість Договір не розривається до повного погашення заборгованості.
Наведені вище обставини спростовують посилання апелянта на те, що договір № 5206 на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пари від 01 червня 2008 року вважається розірваним з 01 вересня 2009 року, оскільки саме по собі направлення відповідачем заяви про розірвання договору не свідчить про його розірвання.
Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30 жовтня 2013 року по справі 6-59цс13).
Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2954цс15).
Згідно з п. 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил).
Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, було визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від цих послуг.
Зокрема вказаним Порядком установлено, що для вирішення питання відключення від мережі централізованого опалення, власник (власники) житлового будинку повинні звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання з письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляються протоколом. У разі незгоди заявника з відмовою спір вирішується в судовому порядку. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.
Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку мало відбуватись на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, і з дотримання споживачем процедури, визначеної Порядком.
Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач зверталась в установленому порядку із заявою про відключення належного їй приміщення від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що відповідач здійснила всі заходи для захисту своїх прав як споживача житлово-комунальних послуг, зафіксувала неналежну якість послуг, зафіксувала не надання послуги, звернулась із заявою про відключення від мережі централізованого опалення, натомість отримала нарахування оплати за ненадані послуги не заслуговують на увагу.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що у разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг.
Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком).
Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача.
Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості.
У разі проведення перевірки якості наданих послуг з централізованого водопостачання, централізованого постачання гарячої води або постачання природного газу споживач має право здійснити забір проб. Інформація про забір проб включається до акта-претензії.
Порядок здійснення забору проб та проведення їх дослідження щодо послуг з централізованого водопостачання, централізованого постачання гарячої води та послуг з постачання природного газу затверджується Кабінетом Міністрів України.
У разі встановлення за результатами дослідження відібраних проб факту постачання послуг неналежної якості витрати споживача на оплату проведених досліджень проб підлягають компенсації за рахунок виконавця відповідної послуги.
У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом.
Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем).
Відповідно до п.1 порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 р. № 151 цей Порядок визначає механізм проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги) в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості. Дія цього Порядку поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, предметом діяльності яких є надання послуг (далі - виконавці) і фізичних та юридичних осіб (далі - споживачі), яким надаються послуги.
Відповідно до п.2 вказаного порядку у разі ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, виконавець проводить перерахунок розміру плати за фактично надані послуги шляхом зменшення розміру плати за надання послуг з урахуванням вимог, наведених у додатку.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Як убачається із матеріалів спарви актом-претензією від 19 січня 2009 року у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 зафіксоване представником КПТМ «Криворіжтепломережа» надання послуги опалення неналежної якості. Відповідно до акту-претензії № 10 від 18 лютого 2009 року, у вказаному приміщенні зафіксоване надання послуги опалення неналежної якості.
Однак вказані акти-претензії не можуть бути підставою для не нарахування позивачем послуг з постачання електичної енергії, а можуть слугувати підставою для перерахунок розміру плати за фактично надані послуги шляхом зменшення розміру плати за надання послуг.
Також не може бути підставою для не нарахування позивачем послуг з постачання електичної енергії за адресою: АДРЕСА_1 той факт, що 29 грудня 2008 року за адресою: АДРЕСА_2 , (абонент магазин Богема) була опломбована запірна арматура на елеваторному вузлі у зв`язку з наявною заборгованісті та в акті про відключення зазначено, що теплоносій на вказане приміщення подаватись не буде до повного погашення заборгованості, оскільки факт постачання за вказаною адресою послуг з постачання теплової енергії засвідчений актом-претензією від 19 січня 2009 року та актом-претензією № 10 від 18 лютого 2009 року в яких зафіксоване надання послуги опалення неналежної якості. 
Посилання апелянта, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, на акт від 18 березня 2020 року, відповідно до якого за адресою: АДРЕСА_1 всі обігрівачі відімкнені від центральної системи опалення за заявою ОСОБА_1 колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки таке відключення здійснено поза межами заявлених позовних вимог. 
Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 травня 2023 року, та у зв`язку із залишенням судового рішення суду першої інстанції без змін, необхідно поновити його дію.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення. 
Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року залишити без змін.
Поновити дію рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2023 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 14 червня 2023 року. 

Головуючий:
Судді: