ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/3177/22                Головуючий суддя І інстанції Курило В. О.
Провадження № 33/818/319/23        Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2023 року                                         
Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.  Харкові  за  участю правопорушника   ОСОБА_1  справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на  постанову  Жовтневого районного суду  м.  Харкова  від 14  листопада  2022  року  щодо  ОСОБА_1 за ч.1 ст.  130  КУпАП   України.-
В С Т А Н О В И В:
Оскаржуваною постановою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 коп  з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Як встановив суд 25 вересня 2022 року о 22 годині 03 хвилин за адресою: м. Харків, вул. Тимірязєва, 48, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нестійка хода. Огляд на стан алкогольного сп`яніння за згодою водія ОСОБА_1 проводився із застосуванням газоаналізатора Drager Alcotest 6820, під безперервний відеозапис. Результат огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння – 0,83 ‰, з результатом огляду водій був згоден.
В апеляційній скарзі правопорушник ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, а постанову суду скасувати та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення , передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що не знав та не міг знати про справу № 639/3177/22 в Жовтневому районному суді м. Харкова, оскільки не отримував повістки та можливість прийняти участь в судовому засіданні.
В постанові суду першої інстанції зазначено, що він погодився з результатом огляду, проте в оригіналі протоколу зазначено, що він не погоджується з результатом огляду, проте працівники поліції йому не пропонували їхати до медичного закладу, чим грубо порушили порядок щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Крім того, автор апеляційної скарги, зазначає, що враховуючи порушенням його прав працівниками поліції повідомив, що не відмовляється проходити огляд на стан сп`яніння, проте у зв`язку з їх упередженими діями та ігноруванням законної вимоги надати посвідчення працівника поліції для повного ознайомлення, проводити розгляд справи за участю захисника, тобто можливістю скористатись правовою допомогою, у нього були всі підстави не довіряти їм.
Також вказує, що відповідно до статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII, поліцейський повинен представитись, назвавши свій підрозділ, звання та своє прізвище, однак інспектор йому не представився, а його вимогу пред`явити документи – проігнорував, а крім того, при складанні протоколу ніяких прав та обов`язків йому не роз`яснював.
За таких обставин автор апеляційної скарги вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП України.
Доводи висловлені в апеляційній скарзі щодо причин пропуску строку на її подання то апеляційний суд визнає поважними та поновлює цей строк.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно необхідності скасування оскаржуваного судового рішення, то вони є необґрунтованими з огляду на таке.
Так, місцевий суд обґрунтовано встановив, що винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: 1) змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 284334 від 25.09.2022, який складено стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП;
2) актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та звітом приладу Drager, якими підтверджується, що при проведенні 25.09.2022 огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 у ОСОБА_1 встановлено стан алкогольного сп`яніння – 0,83 ‰, від підпису в акті огляду ОСОБА_1 відмовився;
3) направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.09.2022, відповідно до якого медичний огляд водія  ОСОБА_1 в закладі охорони здоров`я не проводився;
4) рапортом інспектора взводу 2 роти 3 батальйону 1 УПП в Харківській області ДПП Соболевського В. підтверджується, що 25.09.2022 близько 22 год 03 хв під час патрулювання екіпажем 3203 за адресою: вул. Тимірязєва, 48, було помічено транспортний засіб, водій якого ОСОБА_1 рухався у комендантську годину. У водія було встановлено ознаки алкогольного сп`яніння, запропоновано прийти огляд на стан сп`яніння, результат якого склав 0,83 ‰;
5) відеозаписом від 25.09.2022, на якому зафіксовано момент зупинки поліцейськими транспортного засобу ВАЗ 2109, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 . На місці зупинки водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, результат огляду склав 0,83 ‰.
Вищевказані докази є належними та допустимими доказами по справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких суд встановлює наявність події адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складання ними протоколу, висловлену як в апеляційній скарзі в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мали для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.
Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.  Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Аналізуючи матеріали справи та наявний відеозапис, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівники поліції, пропонуючи ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, діяли виключно відповідно до вимог ст. 266 КУпАП.
Посилання автора апеляційної скарги на те, що він зазначив в протоколі про адміністративне правопорушення про незгоду з ним не можуть вказувати на те, що протокол складено з порушенням.
Поряд з цим, враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції щодо складення ними протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апелянта щодо порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння є необґрунтованими та такими що не відповідають дійсності.
Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.
Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції апелянтами не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення саме ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 листопада 2022 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП України - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                         О.Ю. Грошева