П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 квітня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/18924/21	
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.
          Дата і місце ухвалення 19.01.2022р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:      Бойка А.В.,
                         суддів:   Федусика А.Г.,
                                        Шевчук О.А.,
                                         
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року по справі №420/18924/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу в частині та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 №25 від 14.01.2021 року в частині відмови у встановленні факту отримання ОСОБА_1 травмування під час безпосередньої участі в антитерористичній операції та в частині визнання факту порушення ОСОБА_1 заходів безпеки, неналежного виконання службових обов`язків та особистої недисциплінованості;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати позивачу довідку про обставини травмування з висновком щодо обставин травмування, а саме висновком про отримання ОСОБА_1 , який станом на 29.10.2018 року перебував в складі підрозділу ВЧ НОМЕР_1 під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції (біля с. Геєвка Луганської області) у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів бойового травмування (29.10.2018 року ОСОБА_1 при тривожному виїзді на ротний опорний пункт “Питон”, стрибаючи з БРДМ-2 в повному бойовому спорядження, впав та отримав травмування (травма правої стопи).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначив, що суд першої інстанції вирішуючи питання про відкриття провадження у справі помилкового призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки на його думку остання не  є справою незначної складності, а отже мала розглядатись в загальному провадженні за участю сторін. На переконання апелянта, обраний судом порядок розгляду адміністративної справи позбавив його можливості реалізувати заявлене у позові право на виклик свідків. Вважає, що вході з`ясування усіх обставини у справі, суд мав з`ясувати хто був очевидцем події травмування позивача та вирішити питання про допит таких осіб в якості свідків.    
Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року. та прийняти нове судове рішення про задоволення позову.
З огляду на те, що дана справа була розглянута судом першої інстанції за правилами  спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні, а також враховуючи можливість розгляду справи за наявними у ній матеріалами, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за участі сторін.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, у період з 14.12.2016 року по 13.12.2019 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого бойового медика.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу)  від 13.12.2019 р. №146-рс, позивача звільнено з військової служби, відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із закінченням строку контракту).
Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 03.02.2020р. ОСОБА_1 є учасником бойових дій.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року у справі №420/8673/20, що набрало законної сили, заступником командира батальйону з артилерії військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_2 проведено службове розслідування по факту травмування 29.10.2018 р. в районі с. Геевка Луганської області старшого солдата ОСОБА_1 .
За результатами проведеного розслідування складено акт від 14.01.2021 року, у висновку якого зазначено, що факт отримання травми старшим солдатом ОСОБА_1 29.10.2018 року в районі села Геєвка Луганської області під час безпосередньої участі в антитерористичній операції вважати невстановленим.
З урахуванням зазначеного вище висновку, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №25 від 14.01.2021 року наказано: службове розслідування вважати закінченим; факт отримання травми старшим солдатом ОСОБА_1 29.10.2018 року в районі села Геєвка Луганської області під час безпосередньої участі в антитерористичній операції вважати невстановленим. 
Не погоджуючись з висновками службового розслідування, які реалізовані в наказі від 14.01.2021 року №25, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що службове розслідування по факту травмування 29.10.2018 р. в районі с. Геевка Луганської області старшого солдата ОСОБА_1 проведено відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства, підстави для скасування оскаржуваного наказу та видачі позивачу бажаної довідки про обставини травмування, відсутні.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Порядок розслідування та обліку нещасних випадків з військовослужбовцями і військовозобов`язаними, які призвані на збори (в подальшому - військовослужбовці), професійних захворювань, отриманих ними під час проходження військової служби (зборів), та аварій, що сталися у військових частинах, військово-навчальних закладах, установах, організаціях Збройних Сил України, структурних підрозділах центрального апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (далі - військові частини) передбачено Інструкцією про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (далі - Інструкція №36).
Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції передбачено, що розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища під час виконання ним обов`язків військової служби, внаслідок чого зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання ним поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострого професійного захворювання і гострого професійного отруєння, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, отримання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрус, зсув, повінь, ураган тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, комахами, іншими представниками флори і фауни (далі - нещасні випадки), які призвели до звільнення від виконання обов`язків військової служби військовослужбовця на один день і більше, а також у випадку смерті військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.
Згідно із приписами пункту 2 розділу ІІ Інструкції про кожний нещасний випадок потерпілий або військовослужбовець, який його виявив, чи інша особа повинен(на) негайно сповістити безпосереднього командира (начальника) чи керівника робіт і вжити заходів щодо надання необхідної допомоги потерпілому.
У разі настання нещасного випадку безпосередній командир (начальник) або керівник робіт зобов`язаний:
- терміново організувати надання домедичної допомоги, а по можливості - невідкладної (екстреної) медичної допомоги потерпілому військовослужбовцю, забезпечити за необхідності його доставку до військового або найближчого лікувального закладу;
- негайно повідомити про нещасний випадок командира військової частини;
- зберегти до прибуття комісії з розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку місце події та устаткування, яке там знаходилось, у такому стані, у якому вони перебували на момент настання нещасного випадку (якщо це не загрожує життю чи здоров`ю інших військовослужбовців і не призведе до більш тяжких наслідків), а також вжити заходів щодо недопущення подібних нещасних випадків.
Згідно із пунктом 3 розділу ІІ Інструкції нещасний випадок, про який не було своєчасно повідомлено командуванню військової частини або внаслідок якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується згідно з цією Інструкцією протягом місяця з дня надходження рапорту потерпілого військовослужбовця або заяви особи, яка представляє його інтереси.
У разі переформування військової частини, у якій стався такий нещасний випадок, розслідування проводиться її правонаступником, а у разі ліквідації військової частини за відсутності її правонаступника встановлення факту настання нещасного випадку розглядається у судовому порядку.
За пунктом 5 розділу ІІ Інструкції командир військової частини, який отримав повідомлення про нещасний випадок, у свою чергу зобов`язаний негайно через засоби зв`язку повідомити про нещасний випадок (зникнення, смерть) старшого командира (начальника) та протягом доби надати йому письмове повідомлення за формою НВ-1 згідно з додатком 2 до цієї Інструкції (далі - повідомлення за формою НВ-1), а також протягом доби призначити комісію з розслідування нещасного випадку чисельністю не менш як три особи у складі голови комісії (яким є один із його заступників) та членів - командира батальйону (дивізіону, ескадрильї тощо), до складу якого входить підрозділ, де стався нещасний випадок, та залежно від того, з чим пов`язаний нещасний випадок, - фахівців профільних служб (озброєння, тилу, пожежної, автомобільної, інженерної, медичної тощо).
Пункт 8 Розділу ІІ Інструкції вказує, що комісія з розслідування нещасного випадку проводить розслідування протягом п`яти діб з моменту її утворення.
Комісія з розслідування нещасного випадку зобов`язана:
- обстежити місце нещасного випадку, опитати свідків і осіб, які причетні до події, та одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо;
- з`ясувати обставини та причини, що призвели до нещасного випадку, установити осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів (законів, військових статутів, положень, правил, інструкцій, настанов тощо), а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам;
- скласти акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) за формою НВ-2 згідно з додатком 3 до цієї Інструкції (далі - акт за формою НВ-2) та акт про нещасний випадок (зникнення, смерть) під час виконання обов`язків військової служби за формою НВ-3 згідно з додатком 4 до цієї Інструкції (далі - акт за формою НВ-3) у разі, якщо нещасний випадок (смерть) визнаний комісією з розслідування таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, і надати їх командиру військової частини на затвердження. Акти підписуються головою комісії та її членами. У разі незгоди зі змістом акта член комісії підписує його з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово і додає до акта за формою НВ-2, як його невід`ємну частину.
До акта додаються письмові пояснення свідків, потерпілого, а за потреби також схеми, фотографії, витяги з експлуатаційної документації та інші документи, що характеризують місце події (устаткування, машини, апаратура, територія, будівля тощо), медичний висновок щодо діагнозу потерпілого, наявності в його організмі алкоголю, отруйних чи наркотичних речовин.
Як зазначено у пункті 9 Інструкції, якщо нещасний випадок визнаний комісією з розслідування таким, що не пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, на затвердження командиру військової частини надається тільки акт за формою НВ-2.
Отже, за змістом наведених вище норм Інструкції вбачається, що останніми регламентовано чіткий порядок та особливості розслідування нещасних випадків з військовослужбовцями у Збройних Силах України, а також встановлено певний алгоритм дій, які повинні бути вчинені, в тому числі комісією з розслідування нещасного випадку після отримання відповідного звернення.
З наявних у справі матеріалів вбачається, що підставою для проведення вказаного вище службового розслідування, стало рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року у справі №420/8673/20, яким встановлено факт не розгляду поданого позивачем рапорту про проведення службового розслідування за фактом отримання травми старшим солдатом ОСОБА_1 29.10.2018 року в районі села Геєвка Луганської області під час безпосередньої участі в антитерористичній операції.
Ознайомившись наявними у справі матеріалами, судом апеляційної інстанції встановлено, що в процесі проведення службового розслідування заступником командира батальйону з артилерії військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_2 були враховані пояснення старшого солдата ОСОБА_1 щодо травмування 29.10.2018 р. в районі с. Геевка Луганської області на позиції «Поляк» при тривожному виїзді на РОП «Питон», пояснення старшини ОСОБА_3 щодо причин звернення позивача до медичного пункту батальйону, та поставлений за результатами такого звернення діагноз, поясненнях командира 2 роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_4 щодо неоднаразового звернення позивача на адресу військової частини НОМЕР_1 із рапортами та заявами про травмування та направлення на ВЛК для проходження медичного огляду, а також дані журналу травмувань, виписного епікризу, книги реєстрації рапортів військової частини НОМЕР_1 .
За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку службове розслідування проведено відповідачем у відповідності до   вимог чинного законодавства, зокрема з опитом осіб, які причетні до події, отриманням письмових пояснень, з`ясуванням обставини та причини, що призвели до настання відповідного випадку, установленням особи, яка допустила порушення вимог нормативно-правових актів (законів, військових статутів, положень, правил, інструкцій, настанов тощо), а також складенням акту проведення розслідування.
Таким чином, підстави для скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 №25 від 14.01.2021 року та зобов`язання відповідача видати позивачу бажану довідку про обставини травмування, відсутні.
В поданій апеляційній скарзі апелянт вказував на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 12 КАС України розглянув справу у спрощеному позовному провадженні, тоді як  матеріали справи викликали необхідність розгляду останньої у загальному провадженні, з цього приводу колегія судів вважає необхідним зазначити наступне.
Згідно ст. 12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Частиною 4 статті 12 КАС України передбачено випадки, коли розгляд справи здійснюється виключно за правилами загального позовного провадження.
В свою чергу дана справа не належить до категорії справ, розгляд яких, відповідно до цієї норми, здійснюється виключно за правилами загального позовного провадження.
Згідно ч. 5 ст. 12 КАС України, умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.
Положеннями ст. 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. При цьому, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч. 3 ст. 257 КАС України,  при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:  1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Аналізуючи наведені положення процесуального закону, колегія суддів доходить висновку, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина шоста статті 12 КАС України), а також інші адміністративні справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їхній розгляд за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС України) або ж про заборону розглядати їх за правилами спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 257 КАС України).
З огляду на приписи вказаних норм КАС України і з урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, суд першої інстанції скористався своїм дискреційним повноваженням на віднесення справи до категорії справ незначної складності, оскільки позовні вимоги не належать до вичерпного переліку справ, які повинні розглядатися винятково за правилами загального позовного провадження.
Наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи щодо протиправного віднесення судом першої інстанції даної справи до категорії незначних справ є необґрунтованими та не свідчать про помилковість рішення суду першої інстанції про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.
Крім цього, з наявних у справі матеріалів вбачається, що ані позивач, ані його представник не надавали до суду першої інстанції клопотання про виклик свідків протягом строку перебування такої справи в його провадженні. 
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Відповідно до  ст.316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів  статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5  ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст.  308,  311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.  316,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд,- 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року по справі  №420/18924/21 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                   А.В. Бойко 

Судді:                                                                                                       А.Г. Федусик          

                                                                                                                       О.А. Шевчук