КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 752/5226/21
провадження № 22-ц/824/900/2023
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25  квітня    2023 року                                                                                          м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.
при секретарі  Кошель К. А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Основа» про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Мкртичевої Марини Ігорівни на  рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року в складі судді Шевченко Т. М.,
встановив:
 
18.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Основа» (далі - ТОВ «ФК «Основа») про поділ майна подружжя.
Посилався на ті підстави, що перебував у зареєстрованому шлюбі з  відповідачем з 25  травня  2013 року. Вони мають   сина  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 .    
За час  шлюбу  сторони  набули у спільну  сумісну власність  наступне  майно: квартиру, розташовану  за адресою:  АДРЕСА_1 ; транспортний засіб марки Chevrolet Aveo НОМЕР_1 , рік випуску 2008, об`єм двигуна  1598. 
З метою придбання спільної квартири, 15 червня 2018 року   між ТОВ «ФК «Основа» та ОСОБА_2 було укладено Договір  №673/11 про участь у фонді фінансування будівництва виду А «Феофанія Park2» на отримання у власність квартири АДРЕСА_2 . Загальна вартість квартири становить 1 318 074,15 грн.
За  час спільного  проживання  подружжям  було заощаджено  спільні  кошти, а тому  перший внесок  за  отримання  вказаної квартири  на  рахунок  ТОВ "ФК  "Основа" 04.10.2018 було  здійснено  у розмірі  395 760  грн.  На іншу  суму  було  отримано  кредитні  кошти. 
04 жовтня 2018 року  між ТОВ «ФК «Основа» ( компанія)  та ОСОБА_2 (позичальник)  було укладено кредитний договір №04/10/2018-2П-673/11, згідно  п.п. 1.1 якого  компанія на умовах,  передбачених  цим договором, зобов`язується  надати позичальнику кредит в національній валюті  Україні в сумі  922 574,15 грн, зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 0,1% річних з 04.10.2018 по 04.10.2022, з 04.10.2020 по 04.10.2021 зі сплатою процентної ставки  за користування  кредитом  у розмірі 13% річних,  з 04.10.2021  по  04.02.2022  зі сплатою  фіксованої  процентної ставки  за користування  кредитом   у розмірі  20 %  річних, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином   використати на  цілі, зазначені  у цьому  договорі,  та своєчасно  і у повному обсязі  повернути  кредит, а також  своєчасно   і у повному  обсязі   сплачувати  компанії  проценти. Термін  повернення   кредиту - 04 лютого  2022  року. Ціль кредиту  - оплата коштів за договором про передання прав та обов`язків за Договором №673/11  від  15 червня  2018 року  про участь у фонді фінансування будівництва виду А «Феофанія Park2» на отримання у власність квартири АДРЕСА_2 . 
04 жовтня  2018 року  між  ТОВ «ФК «Основа» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки майнових прав, за яким в іпотеку було  передано майнові права на  квартиру АДРЕСА_2 .
Сплата  коштів  за кредитним договором  до грудня   2020  року   відбувалась подружжям  за спільні   кошти. 
08  липня  2019 року  між ТОВ «Гідроінж-буд» (забудовник) та ОСОБА_2 (довіритель/власник) було підписано акт приймання-передачі об`єкта інвестування (квартири). 
Після передачі вказаної квартири за актом прийому-передачі позивач почав проводити в квартирі ремонтні роботи.  Відповідач участі у проведенні таких робіт не приймала.
Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 21 грудня 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано.
Відповідач почала  виганяти позивача з квартири,  погрожуючи її продати  без його  відома.
Враховуючи те,  що  права позивача на  квартиру, що  була  набута за час шлюбу,  відповідачем  порушуються,  в добровільному порядку  здійснити  поділ квартири  між сторонами   не  виявилося можливим,   позивач просив  поділити її  в судовому порядку  по  1/2 частині кожному. 
Зазначав,  що ціна  транспортного  засобу  марки Chevrolet Aveo, 1,6 L, 2008  року,  номерний знак  НОМЕР_1 , становила   6 400 доларів США. На момент  подання  позову  ринкова  вартість цього транспортного засобу згідно з  роздруківкою  інформації,  розміщеної на сайті  АVTO.RIA, становить 161 700 грн. Свідоцтво про  реєстрацію  транспортного  засобу  знаходиться  у відповідача. Після  припинення  шлюбних  відносин  транспортним засобом  користується  відповідач. 
За таких  підстав просив  виділити транспортний засіб  відповідачу,  з  метою компенсації  йому вартості  1/2 частини   спільного  майна  стягнути  з  відповідача на його   користь  грошову компенсацію  в розмірі  80 850  грн, припинивши право  спільної сумісної власності на  автомобіль.
12.04.2021 ОСОБА_2 в особі  свого  представника - адвоката Глухенького  С. О.  звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «ФК «Основа», в якому просила:
припинити право  ОСОБА_1   на  частку  у спільному майні, а саме:    на 1/2 частину  квартири за адресою:  АДРЕСА_1 ; 1/2 частину  транспортного  засобу марки Chevrolet Aveo, 2008 року випуску;   
стягнути  з  ОСОБА_2 на користь   ОСОБА_1   44 920 грн компенсації у розмірі  1/2 частини вартості автомобіля,  який є об`єктом   права спільної   сумісної власності подружжя; 
стягнути  з    ОСОБА_2 на користь   ОСОБА_1 133 492 грн  компенсації, яка є   вартістю  1/2 частини  квартири за адресою:  АДРЕСА_1 , що  є  об`єктом  права  спільної сумісної  власності  подружжя, враховуючи зобов`язання,  що  виникли в інтересах  сім`ї. 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «ФК «Основа»  про припинення права особи на частку у спільному майні залишено без розгляду.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року  позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «ФК «Основа» про поділ майна подружжя задоволено частково.
В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
В порядку розподілу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб марки «Chevrolet Aveo», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на транспортний засіб марки «Chevrolet Aveo», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки «Chevrolet Aveo», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 44 920 грн.
В  іншій частині позову відмовлено.
21.10.2022  представник ОСОБА_2 - адвокат Мкртичева М. І. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року  та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 Стверджує,  що висновок суду першої інстанції про необхідність розгляду справи за відсутності відповідача був помилковим.  Відповідач була зацікавлена  в розгляді справи,  проте з початком  військової агресії  Російської  Федерації  проти України   вона  була вимушена  виїхати за кордон, де перебуває і наразі, у зв`язку з чим була  позбавлена  можливості  приймати участь  у судових засіданнях у  2022  році. Представник відповідача  не  проінформував її  про  його неявку  до  суду  та наслідки такої  неявки. 
Зазначає,  що  в оскаржуваному  судовому  рішенні  судом  надано  вибіркову оцінку  матеріалам справи  та документам, долученим  до зустрічної  позовної заяви,  яку ухвалою суду  було  залишено  без  розгляду.  При цьому  судом  не  було надано  жодної оцінки доказам відповідача  в необхідності зменшення  частки позивача у спірній квартирі, з урахуванням   існування  домашнього  насильства позивача відносно  відповідача, що унеможливлює  спільне  володіння  та користування  майном. На момент  подання  зустрічного  позову   відповідачем  до Національної поліції  направлено  адвокатський запит  з метою  надання  суду  доказів  щодо систематичного  домашнього  насильства з боку  позивача по  відношенню до  відповідача. 
Посилається  на те,  що  відповідачка не погоджувалася   з зазначеною позивачем  вартістю квартири, яка не  ґрунтувалась  на  долучених  до позовної заяви доказах,  а також  не  враховувала  наявні  боргові  зобов`язання  подружжя.  Після  розірвання  шлюбу відповідачка  самостійно  сплачує    передбачені  кредитним договором  платежі, що підтверджується  відповідними платіжними дорученнями. У  відповідача  залишитись кредитні  зобов`язання  за договором,  які з моменту розірвання  шлюбу  вона  сплачує самостійно, які  становлять  суму 354 518  грн. Тому відповідачка вважає,  що  частка  відповідача  за зустрічним позовом  має бути  пропорційно  зменшена  наявним борговим зобов`язанням,  яке виникло  під час шлюбу. 
Суд першої  інстанції  фактично  порушив  принцип рівності подружжя,  який поширюється   і на  майно,  і на  боргові  зобов`язання. Поділивши майно навпіл,  без  урахування  боргового  зобов`язання,   яке у значній частині  було  самостійно  виконано  відповідачем,  суд  помилково  дійшов висновку про  відсутність  підстав для  зменшення  частки позивача у  спільній  сумісній  власності подружжя.  
12.12.2022  представник ОСОБА_1 - адвокат Мозолевська В. В.  подала  відзив на апеляційну  скаргу,  в якому  просила залишити її без задоволення,  а рішення  суду  першої інстанції  без змін.
Вважає рішення  суду  першої  інстанції  таким,  що  ухвалене  з дотриманням  норм  матеріального та процесуального  права, на підставі повно  і всебічно  з`ясованих  обставин справи,  підтверджених тими доказами,  які були  досліджені  при судовому   розгляді  з наданням  оцінки всім аргументам  учасників  справи.
Вважає, що висновки суду  першої інстанції відповідають висновкам, які викладені  в постановах Верховного Суду  від 05 жовтня  2021  року  у справі № 755/16464/20,   від  09 січня  2020  року  у справі  № 367/7110/14-ц. 
12.12.2022  представник ОСОБА_1 - адвокат Лозниця О. О.  подала  відзив на апеляційну  скаргу,  в якому  просила залишити її без задоволення,  а рішення  суду  першої інстанції  без змін.
Зазначила, що право   спільної  сумісної власності сторін на спірну  квартиру   презюмується, якщо сторонами  не  доведено  іншого.  Доказів  іншого  відповідачем  до  матеріалів справи  не  подано. 
Наявність  боргів  подружжя  та виникнення  зобов`язання  в інтересах  сім`ї   у вигляді  повернення  кредитних  коштів,  не  змінює  статусу  спільності набутого  під час шлюбу  майна  за позичені  кошти, які були використані  в інтересах сім`ї, а саме на  придбання  цього майна. 
Як видно  з  матеріалів справи,  після розірвання  шлюбу і в процесі  розгляду справи   позивач сплачував заборгованість  за кредитним договором,  що підтверджується  квитанціями про  оплату.   Розмір  боргу  в сумі 354 518 грн,  про  який апелянт  зазначає  в скарзі,   вже не відповідає  дійсності,  оскільки  у зв`язку із сплатою сторонами кредиту  під час розгляду справи  він  повинен  був зменшитися.  Враховуючи те, що  позивач не  є стороною  кредитного  договору,  отримати  довідку про  стан  заборгованості він не  може. ОСОБА_2 не наведено,  в якій частині вона виконала боргове зобов`язання  самостійно та якими доказами таке виконання  підтверджується. 
Вважає, що  судом при винесенні  рішення  було  правильно   встановлено  обставини справи,  враховано,  що  сплата кредитних  зобов`язань  відбувалась  під  час шлюбу  і продовжується   після  його  розірвання  сторонами,  тому  на  підставі положень  ст. 57, 60, 63, 65, 68, 70, 71  СК  України судом  було  зроблені правильні висновки щодо поділу спірної квартири  в рівних  частках. 
Відмова сторони відповідача  у стягненні  компенсації за 1/2 частину  автомобіля,  на  яку позивач має право,  вказує на створення  перешкод позивачу для  справедливого  поділу  майна. 
Твердження  про  вчинення  домашнього  насильства  не  відповідає  дійсності,  оскільки  ОСОБА_2   штучно  створювались обставини начебто  вчинення  щодо  неї  домашнього  насильства, з метою  подальшої  фіксації  неіснуючих подій для використання  їх  як доказів  в  справі щодо поділу  майна  подружжя. 
Постановою Голосіївського  районного  суду  м. Києва  від  21 січня  2021  року (справа  №752/22845/20)  справу про  притягнення  ОСОБА_1 до  адміністративної відповідальності  за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП  було закрито  на підставі п.3 ч.1 ст. 247  КУпАП за відсутністю  складу  адміністративного  правопорушення. 
23.11.2020  відносно   відповідачки виносилась  постанова про  притягнення  її до  відповідальності за завідомо  неправдивий виклик поліції,  ст. 183 КУпАП.
Водночас існують  факти,  що  вказують  на вчинення  саме ОСОБА_2   домашнього  насильства відносно  позивача,  докази чого  подані   в матеріали справи.  Останній  змушений був проживати  в орендованих  приміщеннях та шукати прихисток  у чужих людей,  оскільки  не  може  потрапити до  свого  дому. 
 Щодо    залишення  зустрічного  позову  без  розгляду  зазначила,  що  на  жодне  судове  засідання   відповідачка особисто не з`являлась, направляла   клопотання  про  відкладення  розгляду справи, які обґрунтовувала  відсутністю в Україні.  При цьому  вона  не просила  суд  здійснювати  розгляд справи  за  її відсутності або  в присутності її представників,  не  повідомляла  про  дату свого  повернення в Україну, тобто  її метою  було  саме  відкладення  справи для  затягування  його  розгляду  на  невизначений строк. 
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Мкртичева М. І. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.
Представники ОСОБА_1 -  адвокати Мозолевська В. В., Лозниця О. О.  просили залишити апеляційну  скаргу  без задоволення,  а рішення  суду  першої  інстанції  без змін. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі  з 25 травня  2013 року. В шлюбі народився син  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Під час перебування  у шлюбі  сторонами  було  набуто  наступне  майно: квартиру, розташовану  за адресою:  АДРЕСА_1 ; транспортний засіб марки Chevrolet Aveo НОМЕР_1 , рік випуску 2008, об`єм двигуна  1598. 
Відповідно  до витягу  з  Державного  реєстру  речових  прав на  нерухоме майно про  реєстрацію права власності,  індексний номер 180365544,  право  власності на  вказану  квартиру 06.09.2019   зареєстровано  за  ОСОБА_2 . 
Підстава    виникнення  права власності:  договір  про  передання  прав та обов`язків, серія та номер: 04/10/2018-673/11-2П, виданий  04.10.2018; договір  про  передання  прав та обов`язків, серія та номер  :09/07/2018-673/11-1П, виданий 09.07.2018;  договір  про  участь  у ФФБ, серія та номер :673/11, виданий 15.06.2018;  довідка, серія та номер: 673/11, виданий 03.09.2019, видавник : ТОВ  "ФК  Прайм";  акт  прийняття-передачі об`єкта інвестування  (квартири), виданий 08.07.2019.  
Судом встановлено,  що  вказану  квартиру  було набуто  власність  за рахунок спільних сумісних коштів   сторін,  а також  за рахунок  кредитних коштів. 
Так,   04 жовтня 2018 року між ТОВ «ФК «Основа» та ОСОБА_2   укладено кредитний договір № 04/10/2018-2П-673/11, за яким  в кредит  отримано  922 574,15  грн  з метою   сплати  коштів за договором  про  передання  прав та обов`язків  за Договором  №673/11  від  15  червня  2018 року   про  участь  у ФФБ  виду А «Феофанія Park2» на  отримання  у власність  квартири АДРЕСА_2 .
Судом також  встановлено, що 03.06.2017 сторонами набуто  транспортний засіб марки «Chevrolet Aveo», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про  право  власності  видано на  ім`я  ОСОБА_2 .  
Рішенням  Чаплинського  районного  суду  Херсонської області  від 21 грудня  2020  року (справа №665/1797/20)   шлюб  між сторонами  розірвано. 
Ухвалюючи рішення про задоволення  позову про поділ майна  подружжя, суд першої   інстанції  виходив з того,  що  вищевказана спірне  майно  було набуто сторонами  під час перебування  в шлюбі, за рахунок   спільних коштів, а    тому останнє є їх спільною  сумісною власністю  подружжя та підлягає поділу  між сторонами  у рівних частках.  
З огляду на  неподільність   транспортного  засобу,  суд першої інстанції визнав  право  власності на  нього за  відповідачем,  з  відповідним стягненням з неї  грошової компенсації виходячи з вартості цього майна, яка була  визначена  останньою.   
Виконання кредитних  зобов`язань, які виникли  у обох з подружжя, за рахунок  коштів одного   з них  ( у тому числі  і частково),  може  бути підставою для  вимог  до  іншого  подружжя, в тому числі  і за правилами  статті 544  ЦК  України. 
Підстави для відступу   від засад  рівності часток  подружжя  при поділі  майна  відповідно до частини  третьої  статті 70 СК  України відсутні.  
Колегія суддів  погоджується  з висновками суду  першої  інстанції  з огляду на таке.   
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно  до  частини четвертої  статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.
Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до положень  статті 71 СК України майно,  що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
З урахуванням  встановлених обставин справи,  колегія суддів  погоджується  з висновком  суду  першої інстанції про поділ спірної квартири та визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 її частини, з огляду на те, квартира придбана за рахунок спільних коштів в тому  числі коштів, отриманих подружжям під час шлюбу  в кредит, відтак, право на це майно в рівних частках набули як позивач, так і відповідач, при цьому боргові зобов`язання є спільними для обох із подружжя, незалежно від того з ким із подружжя укладений кредитний договір, а тому відсутні підстави для відступлення від засад рівності часток у спільному майні подружжя.
Аналогічний висновок  наведено  в постанові  Верховного  Суду  від  09 січня  2020 року   у справі №367/7110/14-ц. 
Відповідно  до  висновку Верховного  Суду,  викладеного  в постанові Верховного  Суду  від  13 лютого  2020 року  у справі  №320/3072/18,  при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Тобто, у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержану за рахунок останніх квартиру, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Разом з тим, це не змінює статус спільності набутої під час шлюбу квартири за запозичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї саме на придбання цього майна.
За  таких підстав колегія суддів  відхиляє доводи апеляційної скарги в тій частині, що  при визначенні  розміру  частки позивача при поділі  квартири  повинно  бути враховано  розмір повернутих відповідачем  грошових коштів за кредитним договором після  припинення  шлюбних  стосунків з  позивачем.
Позовні вимоги  про  розподіл боргових  зобов`язань, що  виникли в інтересах  сім`ї,  так само  як і припинення   права  на частку  у спільному майні за вимогою  інших співвласників ( ст.  365  ЦК  України)  не були предметом  даного  позову. 
За таких підстав   суд відхиляє  доводи апеляційної скарги про  неповне   з`ясування  судом  першої  інстанції обставин   справи та неврахування  того, що    спільне   володіння та користування квартирою сторонами  є неможливим. 
Колегія суддів  не  вбачає  порушень судом першої  інстанції  норм процесуального  права в проведенні розгляду  справи у відсутність відповідача, за наявності її клопотання  про  відкладення  розгляду  справи  через  її перебування  за  межами України. 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини, зокрема у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі», неодноразово вказував, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. 
Європейський суд з прав людини зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі Юніон Аліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).
Враховуючи тривалість  судового  провадження, посилання ОСОБА_2  на  поважність  причин її неявки в чергове судове засідання  з огляду  на  її вибуття з України через введення в країні воєнного стану   не може  бути взяте судом  до  уваги,  оскільки між введенням  воєнного  стану та неявкою в судове засідання має бути причинний зв`язок, підтверджений належними доказами. 
Таких доказів  суду  надано  не  було. 
Та обставина,  що при визначенні  розміру  компенсації  частки  у праві власності  позивача на  спірний автомобіль судом першої  інстанції  взято  до  уваги   доказ, наданий  відповідачем  на  підтвердження  вартості цього  автомобіля,  з якою  вона  погодилась, та який було надано  на  підтвердження  її зустрічних  позовних вимог, не призвело  до   порушень прав та законних інтересів  вказаної особи. 
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки суд  першої  інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до  ст. 375  ЦПК  України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої  інстанції без змін.
 Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд
 
 постановив:
 
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_2 - адвоката Мкртичевої Марини Ігорівни залишити без  задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне  судове рішення  складено  04 травня  2023  року. 
 
Суддя - доповідач                                                                           Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                               І. М. Рейнарт  
 
                                                                                                          Т. А. Семенюк