ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" квітня 2023 р.           Справа№ 910/9516/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Буравльова  С.І.
суддів:            Шапрана  В.В. 
          Андрієнка  В.В. 
 
секретар
судового засідання           Рибчич А.В.

за участю 
представників:                позивача - Переверзев І.В.
                                         відповідача - Виростко А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на рішення Господарського суду м. Києва від 22.11.2022 р. 
у справі № 910/9516/22 (суддя - Марченко О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровський механічний завод"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення 920808,00 грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Придніпровський механічний завод" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 920808,00 грн заборгованості за договором про закупівлю № ПЗ/НХ-21987/НЮ від 07.12.2021 р.
Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору не здійснив повну оплату за поставлений ним товар, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.11.2022 р. у справі № 910/9516/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровський механічний завод" задоволено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на постанову Кабінету Міністрів України № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 р., якою встановлено мораторій (заборону) на виконання, у тому числі, в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або особи, пов`язані з державою-агресором. Кінцевими бенефіціарними власниками відповідача є особи, що є громадянами Російської Федерації, що унеможливлює виконання зобов`язань відповідача. Також, скаржник посилається на те, що він звільнений від виконання грошового  зобов`язання у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин через військову агресію Російської Федерації проти України та введенням з 24.02.2022 р. воєнного стану.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2022 р. апеляційну скаргу у справі № 910/9516/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2023 р. відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги  або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду м. Києва від 22.11.2022 р. до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/9516/22. 
До суду 22.02.2023 р. надійшли матеріали справи № 910/9516/22.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 р. апеляційну скаргу у справі № 910/9516/22 залишено без руху на підставі ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали шляхом звернення до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 р. поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/9516/22 та призначено до розгляду на 11.04.2023 р. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2023 р. задоволено заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" про участь у судовому засіданні 11.04.2023 р. у справі № 910/9516/22 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2023 р. задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровський механічний завод" про участь у судовому засіданні 11.04.2023 р. у справі № 910/9516/22 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
У судовому засіданні 11.04.2023 р. представники сторін надали усні пояснення по суті апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне. 
07.12.2021 р. між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Придніпровський механічний завод" (далі - постачальник) було укладено договір про закупівлю № ПЗ/НХ-21987/НЮ (далі - договір).
Відповідно до п. 1.1 договору, в редакції додаткової угоди №1 від 30.12.2021 р., постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю продукцію відповідно до специфікацій № 1 і № 2 (додатки № 1, № 2), а покупець зобов`язується прийняти і оплатити такий товар на умовах договору - найменування товару - запасні частини до вантажних вагонів (2021 - 2022 років випуску) (пункт 1.2 Договору в редакції додаткової угоди від 30.12.2021 №1);
Згідно з п. 1.3 договору  виробник товару - Завод (м. Кам`янське, Україна).
За п. 1.4 договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 30.12.2021 р., кількість та асортимент товару визначаються у специфікаціях № 1 і № 2, які є невід`ємною частиною договору. 
Як передбачено п. 3.2 договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 30.12.2021 р., сума договору становить 767340,00 грн, сума ПДВ 20% - 153468,00 грн, загальна сума разом з ПДВ - 920808,00 грн.
У відповідності до п. 4.1 договору оплата за кожну партію поставленого товару за договором здійснюється покупцем у безготівковій формі на 45 (сорок п`ятий) банківський день з дати реєстрації податкової накладної, оформленої відповідно до вимог чинного законодавства України та згідно з рахунком-фактурою на дану партію товару.
Згідно з п. 4.3 договору оплата за поставлений товар за договором проводиться покупцем при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої відповідно до вимог чинного законодавства України в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Пунктом 4.4 договору сторони погодили, що тільки після отримання звіту про доставку та квитанції про підтвердження реєстрації (прийняття) податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних постачальник надсилає таку податкову накладну разом з квитанцією про реєстрацію покупцю в електронному вигляді за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення «M.E.DocIS»; надіслання покупцю зареєстрованої податкової накладної постачальником здійснюється не пізніше дня, наступного за днем отримання квитанції про реєстрацію податкової накладної, але не пізніше 10 (десяти) календарних днів від дати виписки податкової накладної/корегування податкової накладної.
Згідно з п. 5.2 договору поставка товару здійснюється протягом 20 (двадцяти) робочих днів на підставі відповідної письмової заявки покупця, підписаної уповноваженими представниками покупця; відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у заявці, несе покупець.
Відповідно до п. 6.1 договору для приймання товару покупцю надаються такі документи: видаткова накладна або акт приймання-передачі; рахунок-фактура; товаро-транспортна (залізнична) накладна (при наявності); документи, які підтверджують якість товару, зазначені у п. 2.2 договору; копії пакувальних аркушів (при наявності).
Як передбачено п. п. 9.1, 9.2, 9.3 договору, сторони не несуть відповідальності за невиконання своїх зобов`язань, передбачених договором, якщо таке невиконання обумовлено настанням форс/мажорних обставин (обставин непереборної сили). Під форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) слід розуміти обставини, визначені частиною другою статті  141  Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Сторона, яка посилається на форс-мажорні обставини, через які не може виконувати свої договірні зобов`язання, повинна негайно (не пізніше 3 (трьох) календарних днів) письмово повідомити іншу сторону про такі обставини та їх вплив на виконання відповідних зобов`язань.
Згідно з п. п. 9.4, 9.5, 9.6 договору неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання форс-мажорних обставин позбавляє сторону посилатися на них як на підставу звільнення від відповідальності за невиконання своїх договірних зобов`язань. Належним доказом наявності зазначених обставин та їх тривалості є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою та/або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин. Якщо будь-які обставини непереборної сили, що підтверджені у порядку, встановленому договором, прямо спричинять несвоєчасність виконання договору, то умови договору будуть продовжені на термін, рівний тривалості цих обставин.
Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.03.2022 р. (включно) (п. 13.1 договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 30.12.2021р.).
На виконання умов укладеного договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 920808,00 грн, що підтверджується:
- видатковою накладною № 249 від 16.12.2021 р. на суму 767340,00 грн, товарно-транспортною накладною № Р249 від 16.12.2021 р., рахунком на оплату № 262 від 16.12.2021 р. на суму 767340,00 грн, податковою накладною № 16 від 16.12.2021 р.;
- видатковою накладною № 9 від 24.01.2022 р. на суму 153468,00 грн, товарно-транспортною накладною № Р9 від 24.01.2022 р., рахунком на оплату № 10 від 24.01.2022 р. на суму 153468,00 грн, податковою накладною № 9 від 24.01.2022 р.
Вказані документи були підписані представниками обох сторін без зауважень, при цьому, повноваження представника відповідача на підписання вказаних документів підтверджуються довіреністю від 17.12.2021 р. № НХГ-136 та довіреністю № НХГ-7 від 26.01.2022 р.
Вказана заборгованість у сумі 920808,00 грн Акціонерним товариством "Українська залізниця" сплачена не була.
05.04.2022 р. позивач направив на адресу відповідача лист №ИХ-04/1004 з пропозицією реструктурувати заборгованість рівними частинами з погашенням до 25% щомісячно.
07.04.2022 р. відповідач направив на адресу відповідача лист № 47, в якому погодився із пропозицією позивача про реструктуризацію заборгованості за відвантажену продукцію рівними частинами з погашення 25% щомісячно за таким графіком:
- 767340,00 грн боргу за видатковою накладною № 249 від 16.12.2021 р.: 191835,00 грн до 15.04.2022 р.; 191835,00 грн до 15.05.2022 р.; 191835,00 грн до 15.06.2022 р.; 191835,00 грн до 15.07.2022 р.;
- 153468,00 грн боргу за видатковою накладною № 9 від 24.01.2022 р.: 38368,00 грн до 15.04.2022 р.; 38367,00 грн до 15.05.2022 р.; 38368,00 грн до 15.06.2022 р.; 38367,00 грн до 15.07.2022 р.
Однак відповідач не здійснив оплату заборгованості за вказаним графіком позивачу.
22.07.2022 р. позивач направив на адресу відповідача претензію № 63 з вимогою здійснити оплату заборгованості за поставлений товар.
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, не здійснив повну оплату за поставлений ним товар, у зв`язку з чим у ного виникла заборгованість у розмірі 920808,00 грн.
За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ст. 662 ЦК України).
Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Як передбачено ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Враховуючи те, що в матеріалах справи наявні докази на підтвердження поставки позивачем товару за укладеним договором, а відповідачем не надано доказів оплати за вказаний товар, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 920808,00 грн заборгованості за договором про закупівлю № ПЗ/НХ-21987/НЮ від 07.12.2021 р. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Доводи скаржника про те, що він звільнений від виконання грошового  зобов`язання у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин через військову агресію Російської Федерації проти України та введенням з 24.02.2022 р. воєнного стану, колегія суддів вважає необґрунтованими враховуючи наступне.
Дійсно, Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним Законом України від 24.02.2022 р., у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні із 24.02.2022 р. було введено воєнний стан.
Згідно з листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0.-7.1 від 28.02.2022 р., у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 05 години 30 хвилини 24 лютого 2022 року, Торгово-Промислова палата підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по договору, виконання яких настало згідно з умовами договору і виконання яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.
Як передбачено ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
У відповідності до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 р. у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 р. у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 р. у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 р. у справі № 913/785/17.
Відповідно п. п. 9.1, 9.2, 9.3 договору сторони не несуть відповідальності за невиконання своїх зобов`язань, передбачених договором, якщо таке невиконання обумовлено настанням форс/мажорних обставин (обставин непереборної сили). Під форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) слід розуміти обставини, визначені частиною другою статті  141  Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Сторона, яка посилається на форс-мажорні обставини, через які не може виконувати свої договірні зобов`язання, повинна негайно (не пізніше 3 (трьох) календарних днів) письмово повідомити іншу сторону про такі обставини та їх вплив на виконання відповідних зобов`язань.
Згідно з п. п. 9.4, 9.5, 9.6 договору неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання форс-мажорних обставин позбавляє сторону посилатися на них як на підставу звільнення від відповідальності за невиконання своїх договірних зобов`язань. Належним доказом наявності зазначених обставин та їх тривалості є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою та/або країни, у якій виникли такі обставини, або яка постраждала внаслідок таких обставин. Якщо будь-які обставини непереборної сили, що підтверджені у порядку, встановленому договором, прямо спричинять несвоєчасність виконання договору, то умови договору будуть продовжені на термін, рівний тривалості цих обставин.
Вбачається, що з листом про настання форс-мажорних обставин відповідач звернувся до позивача 05.04.2022 р., в той час як за умовами договору відповідач повинен був повідомити позивача про настання зазначених обставин у строк до 02.03.2022 р.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що настання форс-мажорних обставин не звільняє відповідача від виконання своїх зобов`язань за укладеним договором, а звільняє лише від відповідальності за його прострочення, тобто від сплати штрафних санкцій.
Отже, враховуючи умови укладеного договору та норми чинного законодавства, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів вчасного повідомлення позивача про неможливість виконання відповідачем свого зобов`язання та доказів неможливості виконання зобов`язання внаслідок настання форс-мажорних обставин, доводи скаржника щодо наявності форс-мажорних обставин відхиляються.
Доводи скаржника про те, що постановою Кабінету Міністрів України № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 р. встановлено мораторій (заборону) на виконання, у тому числі, в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або особи, пов`язані з державою-агресором, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до п.п. 1 п. 1 вказаної вище постанови Кабінету Міністрів України для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації встановити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором), зокрема, юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань кінцевими бенефіціарами Товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровський механічний завод" є громадяни Російської Федерації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про імміграцію» особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.
Вбачається, що у матеріалах справи міститься посвідка на постійне проживання серія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , видана 26.04.2013 р. Головним управлінням ДМС в Одеській області, та посвідка на постійне проживання серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 , видана 18.06.2015 р. Головним управлінням ДМС в Одеській області.
Враховуючи те, що вказані особи проживають на території України на законних підставах, тому не підпадають під дію постанови Кабінету Міністрів України № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 р.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 22.11.2022 р. у справі № 910/9516/22 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства "Українська залізниця" не підлягає задоволенню. 
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.
На строк виготовлення повного тексту постанови вплинуло перебування колегії суддів у відпустках (з 17.04.2023 р. по 21.04.2023 р. колегія суддів у повному складі перебувала у відпустках, з 01.05.2023 р. по 05.05.2023 р. головуючий суддя Буравльов С.І. та суддя Андрієнко В.В. перебували у відпустках, а також з 08.05.2023 р. по 19.05.2023 р. суддя Шапран В.В. перебував у відпустці).
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду м. Києва від 22.11.2022 р. у справі № 910/9516/22 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство "Українська залізниця".
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 22.05.2023 р.

Головуючий суддя                                                            С.І. Буравльов 

Судді                                                                                В.В. Шапран

                                                                                В.В. Андрієнко